Bilo je prekrasno jesensko jutro.
Morala sam na sastanak osoblja u Pentagonu.
Pentagon je velika zgrada. Golema je.
Znamo da je to jedna od najvećih uredskih zgrada na svijetu.
Ima pet strana, pet prstenova i pet katova.
Radila sam na drugom katu prstena E,
vanjskog prstena Pentagona.
Rekla sam mužu: „Kasnim. Moram otići jer u devet imam sastanak.“
Svima sam dala pusu i rekla: „Vidimo se kad se vratim.”
Na sastanku osoblja bilo nas je otprilike 16-ero.
Kad je dopro do mene, bio je to najglasniji zvuk koji sam čula.
I smračilo se.
PEDESET JEDNA MINUTA NAKON PRVOG NAPADA NA WTC
U sobi je bio takav mrak
da niste vidjeli ruku ispred lica.
Znala sam da sam s desne strane stola.
Kad sam došla k sebi, bila sam mu s lijeve strane.
Ne znam jesam li odbačena onamo,
ali znam da nisam ondje sjedila.
Sjedila sam s desne strane stola.
Bože dragi.
Uživo smo u Washingtonu.
Iz Pentagona se uzdiže dim.
U tom trenutku
um me natjerao u bijeg.
Požar je izbio,
koliko smo vidjeli, u središtu, gdje se dogodio pad.
Počela sam puzati.
Izlazila sam kroz vrata kad me netko primio za hlače.
Pitala sam tko je. Rekla je: „Lois.“
„Držim te, Lois. Ostani sa mnom. Držim te.“
Nisam znala da iza Lois ima ljudi.
Dok sam puzala kroz Pentagon,
vidjela sam odjeljke.
Uvukla bih se pod odjeljak i rekla: „Moramo natrag.”
Dok smo puzali, zastajala bi i govorila da ne može.
„Lois, moraš. Moram te izvući iz ove zgrade.“
Oprostite.
„Ne mogu te ostaviti.
Ne mogu reći tvojoj djeci da sam te ostavila.“
Rekla je: „Ne mogu dalje.“
Rekla je da joj se najlonke lijepe za noge
jer je pod bio užasno vruć.
„Popni mi se na leđa. Nosit ću te.“
U tom sam trenutku htjela odustati.
Ali znala sam da ne mogu jer su sa mnom bili drugi.
Zamolila sam Boga da nas izbavi odande.
Samo sam mislila:
„Dovela sam ovamo te ljude. Umrijet ćemo.“
Bili smo ondje vojnik, ja i moj brigadir.
Udarali smo po jednom prozoru.
Prozor se otvorio.
Spustila sam pogled i dolje su bili neki ljudi.
Govorili su nam da skočimo.
Brigadir i ja spustili smo
mladog vojnika kroz prozor.
Bio je prilično opečen.
Njega smo prvog spustili.
Lois smo spustili sljedeću.
Iza nje je bila još jedna gospođa.
Prišla je prozoru,
pogledala me u oči i rekla: „Brigadirko, bojim se.“
Rekla sam da je moram izvesti.
„Ne mogu.“ Rekla sam: „Možete.“
Digla sam joj prste s ruba i pustila je da padne.
Dečki su je uhvatili,
a na prozoru smo ostali brigadir i ja.
Rekao je: „Dobro. Krenimo.“
Rekla sam mu: „Budemo li tiho,
mogli bismo čuti nekoga i vratiti se po njega.“
Sjedili smo na tom prozoru
i bilo je tiho… Ništa se nije čulo.
Počeli smo urlati i vikati
i udarati po prozoru, ali nitko nije došao.
Izdao mi je zapovijed.
Rekao je: „Brigadirko, odmah ćete izaći kroz ovaj prozor.”
Jedina zapovijed u svojoj vojnoj karijeri koju nisam htjela izvršiti.
Znala sam da unutra ima još ljudi.
Ali znala sam da moram.
Dok sam izlazila kroz prozor,
pala sam,
pa ne znam što se poslije dogodilo.
Nagutala sam se dima.
Imala sam opekline na leđima, rukama i nogama.
Sestre i ostali ispričali su mi ostatak priče.
Jedna je sestra mislila da se neću izvući.
Onesvijestila sam se.
Rekla je: „Odveli smo vas u centar za trijažu
dalje od Pentagona.“
Rekla je:
„Ova osoba neće preživjeti. Mora u bolnicu.”
Unijeli su me u kamionet koji je prolazio.
Zaustavili su kamionet i stavili me otraga.
Osobni kamionet?
Osobni kamionet koji je prolazio pokraj Pentagona.
Zaustavili su ga i stavili me otraga.
Sestra je ušla sa mnom.
Nastavili su mi davati umjetno disanje.
Sjećam se da sam otvorila oči
i to je bio kraj.
NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
OPASNO MJESTO
Još ne znamo veličinu palog zrakoplova.
Jedan svjedok kaže da je vidio manji
kako nadlijeće most u 14. ulici.
DEVET MINUTA PRIJE NAPADA NA PENTAGON
United 93, promet vam je na jedan sat, 19 km istočno, 3-7-0.
Nema kontakta. Tražimo, United 93.
GLASOVI PILOTA LETA UNITED 93
Bilo tko!
Je li tko zvao Cleveland?
I United 93 bio je pun goriva.
Letio je u San Francisco.
Kasnio je. Poletio je nekoliko minuta
prije nego što se let 11 zabio u Sjeverni toranj.
Upomoć! Odlazite!
Svi ćemo umrijeti ovdje!
Vidite li United 93?
United 93, južno od Chardona? Sletio je.
-Što? -Čini se da je sletio.
Sumnjam. United 93, potvrdite smjer 3-5-0.
United 93, Cleveland.
Ako čujete, odgovorite.
Piloti otmičari poslali su zvučnu komunikaciju.
Vjerojatno su mislili
da se obraćaju kokpitu zrakoplova,
ali zapravo su razgovarali s kontrolom leta.
OTMIČAR ZIAD DŽARAH
…sjednite i ne dižite se.
U avionu je bomba, tako da…
Javljaju nam o evakuaciji Bijele kuće.
Ne znamo što je dovelo do te odluke.
Ovo se događa manje od sata
nakon dvostruke eksplozije u Svjetskom trgovačkom centru.
Ovo je prioritetan događaj.
Savezna zračna uprava FAA zaustavila je sav zračni promet diljem zemlje.
Zračni je promet obustavljen zbog današnjih terorističkih napada.
Aerodrom se evakuira.
Moraju ići kući.
Teroristi možda otimaju zrakoplove
i lete prema poznatim zgradama.
Možda u drugim gradovima.
Evakuiraju se Capitol i zgrada Ministarstva financija.
Poslije smo čuli da let 93
leti prema Bijeloj kući ili Capitolu.
Većina je mislila prema Capitolu.
Policija je povikala: „Evakuacija!“
Pobjegli smo iz Capitola.
Pitala sam zaštitare kamo da idem.
Rekli su: „Samo bježite.“
Okrenula sam se i vidjela da se iz Pentagona diže dim.
LET UNITED 93
Dušo, jesi li tu?
Jack, javi se, srce.
PUTNICA LETA 93
Samo sam ti htjela reći da te volim.
Imamo problem u avionu.
Volim te.
Molim te, reci mojoj djeci da ih jako volim.
STJUARDESA LETA 93
Jako mi je žao, dušo.
Nadam se da ću ti opet moći vidjeti lice.
Na letu 93
putnici koji su uspjeli telefonirati
svojim najmilijima na zemlji
saznali su što se dogodilo na nekim od drugih letova.
Hrabra skupina putnika odlučila se sjuriti u kokpit.
OKRUG SOMERSET
Taj se zrakoplov srušio u okrugu Somerset u Pennsylvaniji.
Poginulo je svih 40 putnika.
Imate li informacije o Unitedu 93?
Da. Na tlu je.
-Na tlu je? -Da.
-Kad je sletio? Čuli smo… -Nije sletio.
-Pao je? -Da. Sjeveroistočno od Camp Davida.
-Razumijem. -To je zadnja informacija.
Ne znaju točno mjesto.
Uvijek moram odati počast i sjetiti se onih s leta 93.
Srušili su taj zrakoplov i spasili mnoge živote,
uključujući i moj.
Na letu 93 bila je Wanda Green,
sestrična mog šefa kabineta Sandréa Swansona.
To me osobno pogodilo
jer je Wanda bila jedna od stjuardesa
koja se pobrinula da se taj avion ne zabije u Capitol.
Bio je to najosobniji i najtragičniji trenutak.
Oni su junaci i junakinje,
ljudi čijem nasljeđu i životu svakodnevno odajem počast.
Dijelovi ove priče nastavljaju se slagati.
U 30 godina novinarske karijere
nisam vidjela ništa slično.
Nikad nisam pratila ovako bitnu priču.
Evo što znamo.
Nešto prije devet sati ujutro
zrakoplov se zabio u jedan od tornjeva Svjetskog trgovačkog centra.
Nekoliko minuta potom drugi se zrakoplov zabio u drugi toranj.
Oba nebodera gore.
-Nema teorije. -Daj!
Nastavimo hodati.
Nalazimo se na stubištu B, Toranj 2, na 48. katu.
NEPOZNATI VATROGASAC
Upomoć!
JUŽNI TORANJ
Tko to zove?
Na radiju se čuje: „Upomoć! Izađite iz zgrade.“
Odjednom se Sjeverni toranj snažno zatresao.
Začula se tutnjava.
Zatresli smo se.
Zvučalo je kao pojačana grmljavina.
Čudan, užasan i zastrašujuć zvuk.
SJEVERNI TORANJ
Stropne ploče iznad nas su padale.
Dim je počeo dolaziti prema nama.
Nismo znali što se događa, ali trčali smo što smo brže mogli.
Dim je dolazio odasvud.
Bio je toliko gust
da nisam vidio odavde do vas.
JUŽNI TORANJ
Nismo to znali, ali Južni toranj se urušavao.
SAT I TRINAEST MINUTA NAKON PRVOG NAPADA
Isuse Bože!
Sranje!
Bježimo!
Sranje!
Došlo je do ogromne eksplozije.
Vidimo kako se diže gust dim.
Ne vidim drugi toranj.
Nadam se da ću preživjeti.
Pada na mene.
Evo ga. Sklanjam se iza auta.
Prvi se srušio, iako je drugi pogođen.
Počeo sam bježati i odjednom me
preplavila ogromna kugla bijelog dima poput roja skakavaca.
Ništa nisam vidio. Pao sam.
Samo sam ležao.
Ništa nisam čuo i vidio.
Ljudi su trčali Ulicom Liberty.
Ulica Liberty spaja se s ulicom gdje su naši uredi.
Ljudi trče Ulicom Liberty.
Oblak blata juri za njima.
Kao da je imao usta.
Oblak ih je preplavio. Progutao ih je.
Nastavite!
Sranje! Dobro. Ne još.
-Anthony! Jesi li dobro? -Da.
Pustite me unutra. Molim vas. O, Bože!
O, Bože!
Pazi.
Vidiš da te oblak sustiže
i samo misliš: „Sranje.“
KANAL 4
Odmicao sam se prema ulazu u ured,
a oblak je pogodio zgradu i zgrada se zatresla.
Staklo je popucalo.
Sranje.
Svi vrište i u tom trenutku vlada samo kaos.
Nisam znao gdje je moj tim na tajnom zadatku.
Nisu mi se javili otkad su zgrade pogođene.
Stojim, gledam kroz prozor i govorim:
„Ne znam gdje su. Netko je sigurno mrtav.“
Što ću reći njihovim majkama, ženama, kćerima, djeci
o tome kako sam ih poslao u tu situaciju,
a sad su mrtvi?
Kod tih sam ljudi prošli vikend možda bio na roštilju.
Dok sam ležao,
činilo se da zraka svjetlosti prodire ravno kroz oblak.
Rekao sam si: „Možda sam mrtav, pa je Bog došao po mene.”
Odjednom se otvorilo kao Crveno more.
Tada sam čuo ljude kako zapomažu i viču: „Upomoć!”
Mike! Ovdje sam.
Obrisao sam lice.
Bio sam ošamućen.
Uzeli smo i poveli dvoje ljudi koji su bili u šoku.
Od glave do pete bili su prekriveni žutosmeđom čađom.
Došli smo do knjižare Borders.
Ušli smo s pomoću sjekire i prošli u Ulicu Church.
Kad sam mogao vidjeti nebo, okrenuo sam se da pogledam.
Nisam vidio Južni toranj.
Prvi mi je put sinulo
što se vjerojatno dogodilo
samo 15 ili deset minuta prije.
Znao sam da su ljudi poginuli.
Molio sam se da mojih devetero kolega
nije poginulo.
Moj toranj, Sjeverni, još je stajao
s golemom rupom od više katova
iz koje su sukljali vatra i dim.
Čuo sam poziv za izlazak iz zgrade.
Znao sam da je u tornju opasno.
Nisam znao što je opasnost, ali znao sam da moramo izaći
i da se više nitko ne javlja na radio.
Na 19. katu zaustavio nas je vatrogasac.
Izašao je iz hodnika i rekao: „Na kraju hodnika su brojni civili.
Pomozite mi da ih uvjerim da izađu.“
Tommy, pozorno slušaj.
Šaljem ti sve ozlijeđene na 40. kat
Odvedi ih do dizala.
Doći će ti deset do 15 ljudi.
Dobro.
Silazi desetero civila.
Neki su dečki bili iznimno nesebični.
Rekli su da će ostati i pobrinuti se da svi izađu.
Položio sam zakletvu i vjerujem u nju.
Zakleo sam se da ću pomagati ljudima makar me stajalo mog života.
Svima nam je to bilo novo.
Nije bilo uputa.
Otišli smo u hodnik.
Sva su svjetla bila pogašena,
ali radila je rasvjeta za nuždu, pa smo ipak malo vidjeli.
Na podu sam vidio krupnog čovjeka.
Rekao sam policajcima da ga uhvate za noge,
a mi ćemo za ruke pa ćemo ga vući.
I jesmo.
Spustili smo ga tri kata
i došli u predvorje.
Kad smo stigli onamo, rekli su nam da neki iskaču.
Netko pada… Ljudi padaju.
-Bože! -Bože!
Ljudi koji su bili na vrhu, koji nisu imali izbora…
osim skočiti ili izgorjeti jer nisu mogli izaći.
Muči me to. Progoni me… Pojma nemate.
Vani je bilo pomračenje.
Vidjeli ste tri do četiri i pol metra ispred sebe.
Usporedivo je samo s hodanjem po mećavi.
A onda smo čuli još jedan glasan zvuk.
Začula se takva tutnjava
da sam prvo pomislio kako se zabija još jedan zrakoplov.
Trčao sam dva koraka, a onda se smračilo
i progutao me gust, crn dim.
Dragi Bože.
Nemam riječi.
Pretrčao sam još dva koraka i sklupčao se.
U tom sam trenutku
pomislio da iza dima dolazi vatrena kugla
i pomirio sam se sa smrću.
Mislio sam da je kraj.
Kratko sam se oprostio od obitelji.
Oprostio sam se od supruge…
a onda sam se pomolio
da bude brzo i bezbolno.
Katastrofa na vrhu Manhattana.
Onda sam pomislio: „Moraš naći telefon.“
Našao sam jedan koji je radio
u napuštenoj podzemnoj postaji u Ulici Canal.
Nazvao sam suprugu.
STEPHEN I ROSEMARY KERN SVJETSKI TRGOVAČKI CENTAR - 1982.
Slomio sam se.
Mislim da je isto bilo i s druge strane.
Vjerojatno si dugo nismo ništa govorili.
Samo smo znali da se čujemo.
Bilo je to jako važno.
Na tlo je padalo mnogo pepela.
Činio se kao snijeg
jer je tako nježno padao na tlo.
Uokolo su hodali izbezumljeni ljudi.
Da ih moram s nečim usporediti,
bili bi kao iz serije Živi mrtvaci.
Pitao bih ljude tko su i kamo idu.
Većina mi nije mogla reći.
Bilo mi je teško disati.
Krhotine su mi se zalijepile za grlo.
Kao da mi je netko nabio čarapu u grlo.
Naišli smo na šefa Odjela za sigurnost
koji je rekao da se više ništa ne može učiniti.
„Dva tornja su se srušila.“
Rekao je da smo preživjeli.
Zgrada Carine, u zgradi 6 WTC-a,
imala je nadstrešnicu. Bio sam pod njom.
Sredina zgrade je urušena, ali dva su se kraja držala.
Bio sam pod jednim krajem.
Nekoliko policajaca iza nas poginulo je.
Razmjer ove katastrofe nemoguće je shvatiti.
U jednom je kafiću bilo mnogo ljudi.
Sjedili su i gledali vijesti.
Pokušali smo ući,
a onda smo vidjeli predsjednika Georgea Busha.
Prikazivali su snimke događaja.
Zrakoplovi su se zabili u WTC.
Jeste li tada prvi put saznali da je bio avion?
Prvi put.
Nisam znao. Nisam vidio.
Nisam znao što je to.
FLORIDA
Otišli smo u Osnovnu školu Emme E. Booker.
Predsjednik je učenicima drugog razreda
trebao pročitati knjigu pa održati govor
o obrazovanju za svako dijete.
Stajao sam na vratima učionice kuda trebaju ući predsjednik i ravnatelj.
Bio sam s predsjednikom i ravnateljicom
kad je Deb Loewer, kapetanica mornarice, šefica Bijele kuće za hitne situacije
i savjetnica za nacionalnu sigurnost,
prišla predsjedniku i rekla: „Čini se da se mali dvomotorac
zabio u jedan od tornjeva WTC-a u New Yorku.“
Predsjednik, ravnateljica i ja imali smo istu reakciju.
„Kakva užasna nesreća.
Pilot je sigurno imao srčani udar.“
Dobro jutro.
Nakon toga ravnateljica je otvorila vrata učionice.
Ona i predsjednik ušli su u učionicu.
Prošla je nanosekunda.
Kapetanica Loewer vratila se i rekla mi:
„O, Bože.
Drugi se zrakoplov zabio u drugi toranj WTC-a.“
…cijela riječ, pripremite se.
-Trčanje! -Da. Trčanje.
Razmišljao sam o tome što ću reći.
Otvorio sam vrata učionice i ušao.
Dok su učenici posezali za svojim udžbenicima,
prišao sam predsjedniku.
Nije me očekivao.
Nagnuo sam se i šapnuo mu u desno uho:
„Drugi se zrakoplov zabio u drugi toranj.
Amerika je napadnuta.”
Stigli smo na uzletište u Sarasoti.
Izašli smo iz limuzine
kad me zapanjilo nešto što se po protokolu nikako ne smije.
Motori Air Force Onea već su radili.
Protokol nalaže da se motori ne pale
dok predsjednik ne uđe u avion.
Zrakoplov je počeo rulati pistom
i prije nego što su vrata zatvorena, a predsjednik sjeo.
To je lovac američkog zrakoplovstva ili mornarice.
U ophodnji je nad tzv. „zonom zabrane leta“.
Svakom su avionu rekli da mora sletjeti.
Predsjednika je nazvao potpredsjednik Cheney.
Pitao je bi li predsjednik odobrio da naši piloti lovaca
obore komercijalne avione
ako ne poslušaju naše zapovijedi.
POTPREDSJEDNIK SAD-a
Potpredsjednik je potvrdio da pratimo letove
i oborimo ih ne budu li odgovarali našim pozivima.
Let 93 srušio se u Shanksvilleu u Pennsylvaniji
ubrzo pošto je predsjednik dao odobrenje.
Priznajem, neki su se pitali: „Jesmo li ga mi oborili?”
Očito nismo.
Mogli ste čuti maglu rata, nije vam samo vid bio zamućen.
Magla rata čula se u glasovima.
Predsjednik se naljutio na mene u Air Force Oneu
jer se htio vratiti u Washington.
Rekao sam: „Predsjedniče, ne želite donijeti tu odluku.“
Razgovarao bih s pilotom. Razgovarao bih s agentima.
Nisu se pripremili za povratak.
Srećom, imali smo dvoje vojnih savjetnika.
Rekao sam da želim odvesti predsjednika na sigurno,
gdje ćemo odlučiti što ćemo dalje.
Sletjeli smo u vojnu zračnu bazu Barksdale.
Zapanjilo nas je kako su lovci bili tako blizu nas,
pratili nas pri slijetanju.
Vidjeli smo lica pilota u avionima.
Molim američki narod da mi se pridruži
u zahvali
svima onima koji se bore
da spase naše sugrađane
i da mi se pridruži u molitvi za žrtve i njihove obitelji.
Iz zračne baze Barksdale otišli smo u zračnu bazu Offutt u Nebraski.
Kad smo došli u Nebrasku,
sišli smo u podzemni tunel Strateškog zračnog zapovjedništva.
U sobi su bili televizori ravnih ekrana
i admirali i generali koji su razgovarali.
Slušali su komunikaciju između FAA-a i vojske.
Predsjednik je omeo skupinu
jer časnici nisu znali trebaju li stajati ili sjediti.
U drugoj smo sobi održali videosastanak s Washingtonom.
Prisutni su bili George Tenet, Don Rumsfeld, Dick Cheney.
Uspjeli smo bolje shvatiti
što se događa u Washingtonu u vezi sa zračnom bazom Andrews.
16.33 h
Poslije smo se ukrcali u Air Force One i odletjeli u Washington.
Dok smo se naslanjali na kauč i gledali kroz prozor zrakoplova,
slijećući u bazu Andrews,
vidjeli smo da se iz Pentagona diže dim.
Predsjednik je bio uz mene.
Rekao je: „To je lice rata u 21. stoljeću.“
18.54 h, ISTOČNO STANDARDNO VRIJEME
Htio sam biti na svom mjestu
kad se vrati vrhovni zapovjednik.
VODITELJICA ZA KOMUNIKACIJU BIJELE KUĆE
Bush je sišao s helikoptera,
došao do Karen i mene. Pozdravili smo ga, a on je šutio.
Samo je kimnuo i prošao kraj nas u Ovalni ured
koji su pripremali za televizijsko obraćanje naciji tu večer.
Teroristi mogu zatresti temelje naših najvećih zgrada,
ali ne mogu dotaknuti temelje Amerike.
Ti postupci razbijaju čelik,
ali ne mogu udubiti čelik američke odlučnosti.
Jasno je rekao da ćemo reagirati.
Ne može to tako.
Predsjednik nije sumnjao da bi to značilo vojnu akciju.
Alberto Gonzales, savjetnik Bijele kuće,
već je počeo razmatrati pitanja koja se moraju uzeti u obzir za rat.
Znali smo da je riječ o terorističkom napadu Al-Kaide.
Bio sam na svakom sastanku Vijeća za nacionalnu sigurnost.
Bilo je naznaka da Al-Kaida kani učiniti nešto spektakularno.
Odmah smo znali da smo stupili u rat.
To nije bilo pitanje reda.
Ne bismo samo iskoristili policiju i FBI
da to istraže.
Iskoristili bismo vojsku, FBI i policiju.
21 h
Htjeli smo povući sve poluge moći.
Iskoristit ćemo ekonomsku moć,
vanjske odnose diljem svijeta.
Tako smo htjeli reagirati.
Neka Bog blagoslovi Ameriku
Moj slatki dom
Svi smo otišli na stube Capitola,
stali zajedno i pjevali „Bože, blagoslovi Ameriku“.
Ljudi su osjećali jedinstvo i htjeli su biti ondje.
Zemljom su vladali strah, tuga, ožalošćenost i ljutnja.
U tom se trenutku odjedanput spojilo
mnogo složenih emocija.
Poput tobogana.
Naravno, obitelji i zajednice koje su izgubile voljene
silno su tugovale.
Strah zbog neizvjesne budućnosti bio je veoma opipljiv.
U Capitolu nismo znali što se događa
i što slijedi.
Strah je kod svih bio prisutan.
Zatim ljutnja, ne znajući na koga ili na što, ali ljutnja.
Svi su bili ljuti, i ja, na one koji su to učinili.
Zaslužili su da ih se privede pravdi.
Tugovali smo, bili smo ljuti, jako smo patili.
TRI DANA NAKON NAPADA
Amerika danas kleči
i moli za ljude kojima je život ovdje izgubljen.
Ne čujemo te!
Ja čujem vas!
Ja vas čujem. Čuje vas ostatak svijeta.
A oni…
A oni koji su srušili ove zgrade
uskoro će nas sve čuti.
Njegovo se raspoloženje može opisati kao odlučno.
Imao je posao.
Znao je zašto je izabran za predsjednika; za taj trenutak.
Ovo je neprijatelj koji napada nedužne ljude,
a zatim bježi u zaklon.
Ali neće zauvijek moći bježati.
Predsjednik je shvatio da to ne bi bilo moguće,
osim ako
talibani u Afganistanu nisu pružili utočište
Al-Kaidi da uspješno provede taj napad.
Predsjednik je vrlo brzo odlučio
da ćemo napasti ne samo odgovorne za napad
nego i one koji su pomagali u planiranju,
dali ljudima priliku da izvedu te napade.
Smatrali smo da ćemo eliminirati ili bar umanjiti Al-Kaidine mogućnosti
ako naudimo talibanima.
TRAŽI SE ŽIV ILI MRTAV
Spominjala se osveta.
Bijes i osveta.
SLOBODA ĆE BITI OBRANJENA
Osveta.
Želim da plate.
Znaju tko je kriv.
Znaju koja zemlja podupire sve te ljude.
Treba ih vratiti u kameno doba. Ovo je smiješno.
Bombardirajmo i mi njih.
Najozbiljnije.
Neprijatelja treba iskorijeniti, a s njim ne možeš razgovarati.
Ne mogu nas provocirati. Mi smo glavni. Poduzmimo nešto.
Želimo odgovoriti.
Ne možete ovako napasti Ameriku i izvući se.
Ne samo oni koji kriju teroriste
nego i oni koji na bilo koji način
pružaju pomoć bilo kakve vrste
sada će se suočiti s gnjevom naše zemlje.
Je li ovo početak rata protiv terorizma?
Vjerujem da jest i ako Bog da, bit će.
Vrijeme za razgovor je prošlo. Vrijeme je za akciju.
Kao odvjetnici Bijele kuće
surađivali smo s Johnom Ashcroftom i Ministarstvom pravosuđa.
Predsjednik bi nas pitao:
„Mogu li ja kako zaštititi Ameriku?
Mogu li što učiniti u samoobrani?
Mogu li kako reagirati na ovaj napad?
Mogu li kako napasti
i kazniti one koji su odgovorni za te napade?”
Prošli smo predsjednikove ovlasti u nuždi,
po zakonu i njegovoj ustavnoj vlasti vrhovnog zapovjednika.
Predsjednik dobiva vrlo široke ovlasti,
ali samo u slučaju samoobrane,
nakon napada na naciju tog dana.
Predsjednik je znao da će imati vojni odgovor.
Pitanje je trebate li dopuštenje Kongresa.
Bilo je to izvan uobičajene strukture rata.
Možete li objaviti rat terorističkoj skupini?
Zna li Washington što to znači u institucionalnom smislu?
Moramo li preko Kongresa objaviti rat terorističkoj skupini?
Predsjednik je htio potvrdu Kongresa.
Raspravljalo se o tome što to znači.
Vjerojatno je mogao reći da ne treba njegovu potvrdu,
ali htio ju je dobiti, pa smo htjeli smisliti nešto
na što bi Kongres mogao reagirati,
i Zastupnički dom i senat.
Bila je to primjena sile.
Smatralo se da bi uporaba vojne sile
dobila kongresnu potporu, i političku i novčanu.
To bi potvrdilo predsjednikovu ustavnu vlast vrhovnog zapovjednika.
ZAJEDNIČKA ODLUKA
ZAKON 107-40
Odlučio sam da će Tim Flanagan, moj zamjenik,
osmisliti nacrt Zakona o primjeni vojne sile i surađivati s Kongresom.
Bilo nam je važno da predsjednik dobije potvrdu
da kao vrhovni zapovjednik smije primijeniti vojnu silu.
Omogućio bi nam napad na Al-Kaidu
i na one koji su pomagali Al-Kaidi u izvođenju tih napada.
To je prilično široka ovlast.
Vođe Kongresa danas su obišle ruševine Pentagona
i zaklele se da će predsjednik dobiti sve što poželi.
Ali iza zatvorenih vrata neki se protive
možebitnim prevelikim predsjedničkim ovlastima.
Nacrt odluke Bijele kuće dopušta uporabu oružanih snaga
protiv svih koji su planirali, dopustili, počinili ili pomagali u napadima,
i kako bi se spriječili budući teroristički napadi.
Mnogi su članovi Kongresa mislili:
„Što ćemo? Kako ćemo? Što je primjeren odgovor?“
Dobili smo nacrt odobrenja za primjenu sile.
Nakon 11. rujna uvelike se raspravljalo o tom odobrenju.
AUMF je Odobrenje za uporabu vojne sile.
U ovom slučaju, to je bilo 60 riječi.
Piše: „Predsjednik je ovlašten da upotrijebi silu.“
Nije pisalo gdje, kada i kako.
„Protiv svih nacija, organizacija, udruženih snaga
ili pojedinaca povezanih s 11. rujna.“
Ako predsjednik želi u rat,
neka donese to odobrenje u Kongres. Raspravit ćemo o njemu
i ako odlučimo da je razumno i da to trebamo učiniti,
ako je u interesu sigurnosti SAD-a da uđe u rat, onda će Kongres glasati za to.
Ali AUMF je davao prevelike ovlasti.
Nije spominjao Al-Kaidu.
Na sastancima sam stalno govorila da je preopširan.
Mnogi su govorili: „Da. Ali moramo to učiniti.“
Rekla sam da je riječ o našem Ustavu,
da nijednom predsjedniku ne možemo dati vlast.
Te su se rasprave odvijale
kad je u Nacionalnoj katedrali planirana misa zadušnica.
Nikad to neću zaboraviti. Padala je kiša.
Otišla sam u katedralu.
Vodio ju je velečasni Nathan Baxter.
Na blagoslovu je rekao:
„Svojim djelima nemojmo postati zlo koje preziremo.“
U tom sam trenutku prelomila.
Nisam mogla predsjedniku dati nedorečene ovlasti za korištenje sile.
14. RUJNA 2001. 14.44 h
Danas podržavam ovu odluku.
Civilizirano društvo dugo pokušava zaustaviti uporabu nasilja,
ali počinitelji terorizma i države koje ih kriju
neprijatelji su civiliziranog društva.
Razumiju samo primjenu sile.
Vrijeme je da s njima razgovaramo pod njihovim uvjetima.
Odluka pred nama daje predsjedniku ovlasti
da u inozemstvu primijeni svu snagu američke moći.
Dolazimo po vas,
a s nama ide i gnjev paklenski.
Jedina sam glasovala protiv
Odobrenja uporabe vojne sile u vezi s 11. rujna.
Nitko drugi iz Senata?
Nitko drugi.
Zastupnica iz Kalifornije ima minutu i pol.
G. predsjedniče, članovi, srce mi je danas teško
i puno tuge zbog obitelji i njihovih voljenih
koji su ubijeni i ozlijeđeni ovaj tjedan.
Samo najgluplji i najbezobzirniji ne bi shvatili tugu
koja je obuzela naš narod i milijune diljem svijeta.
11. rujna promijenio je svijet.
Progone nas naši najveći strahovi.
Ali uvjerena sam
da vojna akcija neće spriječiti međunarodni terorizam
protiv Sjedinjenih Država.
Kad sam se vratila u ured, prijetnje smrću i…
Ne želite znati što se dogodilo.
Ukratko, primila sam više od 60 000 e-mailova, telefonskih poziva, pisama.
Oko 50 % bile su prijetnje smrću,
agresivne primjedbe, vrijeđanje pogrdnim imenima,
da sam izdajnica, da me treba objesiti…
Emocije su normalne. To je dio ljudske prirode.
Ali moramo to uravnotežiti racionalnim razmišljanjem.
Ne smijemo donositi nerazumne odluke
pod utjecajem burnih emocija.
Mnogi misle da je izražavanje neslaganja
čin izdaje i to u vrijeme prijetnje nacionalnoj sigurnosti.
Samo malo. Tad želite da netko kaže „ne“.
Tad želite da izabrani dužnosnici suspregnu ljutnju,
da razumno misle i reagiraju.
Nismo mogli zauvijek slati vojsku u opasnost.
Predsjednik na izbor ima razne vojne scenarije.
Visoki vojni dužnosnik rekao nam je da uključuju čak i kopnene snage.
Kad sam rano ujutro 14. rujna bio u Ovalnom uredu,
predsjednik mi je prišao i dok su ostali napuštali sobu,
rekao mi je: „Andy, sutra u Camp Davidu želim sazvati ratno vijeće.“
OKRUG FREDERICK, MARYLAND
Ondje su bili vodeći ljudi, među kojima odvjetnici,
ravnatelj FBI-a, Ministarstvo obrane,
MVP, potpredsjednik.
Nije bilo sumnje da se pripremamo za rat.
Što to znači?
Predsjednik je rekao: „Ne želim skupim projektilom pogoditi jeftini šator.
Ne želimo tako uzvratiti.”
Razgovarali smo o tome što to znači.
Predsjednik je pozvao sve vođe svijeta.
Rekao je: „Ovo je prilika da budete s nama ili protiv nas.“
Ako niste s nama, protiv nas ste.
Ispod naših suza snažna je odlučnost Amerike
da pobijedi u ovom ratu.
I pobijedit ćemo.
20. RUJNA 2001.
Amerikanci pitaju: „Tko je napao našu zemlju?”
Dokazi koje smo prikupili
upućuju na više slabo povezanih terorističkih organizacija
znanih kao Al-Kaida.
Vodstvo Al-Kaide ima velik utjecaj u Afganistanu.
Podupire talibanski režim u kontroli većine te zemlje.
U Afganistanu vidimo Al-Kaidinu viziju svijeta.
Svi su bili sigurni da ćemo biti uspješni u ovom ratu.
To nije bilo upitno. Pitanje je bilo koliko će trajati.
Afganistan je bio iznimno složen izazov za američku vojsku.
To je zemlja okružena kopnom na drugom kraju svijeta.
Zemljopisno je vrlo zahtjevna.
Pola države okružuju strmi planinski lanci.
Graniči sa zemljama koje imaju zategnut odnos
prema SAD-u, ako uopće imaju odnos.
Pakistan, Iran,
bivše sovjetske republike poput Tadžikistana, Kine.
Kako uopće dovesti vojsku?
Jedina obrana od terorizma jest napad.
Treba se boriti na njihovu terenu.
Kako se to radi?
Ne činite to konvencionalnim sredstvima.
Činite to nekonvencionalnim sredstvima.
Na terenu očito postoje snage
koje žele osloboditi zemlju od Al-Kaide
i riješiti se talibana.
U Pentagonu i CIA-i naposljetku se počinje nazirati
plan pokušaja iskorištavanja afganistanskih boraca otpora
zvanih Sjeverni savez.
KAMP ZA OBUKU SJEVERNOG SAVEZA
Vođa tog pokreta
bio je hrabri borac protiv sovjetske okupacije
po imenu Ahmad Šah Masud.
Masuda su njegovi sljedbenici obožavali, ali s dobrim razlogom.
Bio je neustrašiv zapovjednik na bojištu.
Uspio je odbiti talibane iz mnogih dijelova sjevernog Afganistana.
AHMAD ZIA MASUD
BIVŠI POTPREDSJEDNIK AFGANISTANA BRAT AHMADA ŠAHA MASUDA
Kako vam je bilo raditi s bratom?
Mislio sam da je moj brat pravi junak.
Uvijek se ponašao časno i ulijevao je ljudima samopouzdanje.
Činilo se kao da imamo branitelja koji nikad neće biti poražen.
Moj je brat imao snažan moralni kompas
i bio je vrlo religiozan čovjek.
Neprestano je razmišljao o slobodi Afganistana.
U vrijeme talibana siromaštvo se proširilo
i nije bilo obrazovanja.
Nije bilo sustava zdravstva, gospodarstva,
nije bilo nikakve uprave.
Samo su ugnjetavali ljude.
Pogrešno su shvaćali religiju.
Govorili su samo o ugnjetavanju žena
i nikom nisu dali do riječi.
Bio je to diktatorski vjerski sustav.
Zbog toga je Afganistan upao u krizu
i postao središte međunarodnog terorizma,
a posebno krijumčarenja droge.
Moj brat i neki ljudi na sjeveru
odlučili su osnovati koaliciju za borbu protiv talibana.
11. RUJNA 2001.
9. RUJNA 2001.
Nekoliko dana prije napada 11. rujna
dvojica Al-Kaidinih boraca samoubojica, prerušeni u zapadnjačke novinare,
otišli su intervjuirati Masuda.
U njihovoj je kameri bila skrivena velika bomba
i Masud je ubijen.
Bio je to taktički genijalan potez Osame bin Ladena
i vodstva Al-Kaide da eliminiraju glavnog suparnika
i glavnu prijetnju talibanima na bojištu
i vladi Mule Omara.
Shvatili su da bi netko poput Masuda bio ključan saveznik Amerikancima
u slučaju njihova napada.
Al-Kaida i talibani
mog su brata Ahmada Šaha Masuda
smatrali najvećom preprekom pretvaranju Afganistana
u središte međunarodnog terorizma.
Stoga su ga odlučili maknuti sa svog puta.
Dana 11. rujna 2001.
talibani su kontrolirali oko 90 % Afganistana.
Ostalo je deset posto, komadić teritorija na krajnjem sjeveru Afganistana.
Kad su se napadi dogodili,
moj urednik u New York Timesu rekao mi je:
„Idi kod pobunjenika u sjeverni Afganistan.“
„Ne znam kako.” „Kreni.“
Odletio sam u Tadžikistan
i prešao u malo područje pod kontrolom Sjevernog saveza.
Crta bojišnice izgledala je kao iz Prvog svjetskog rata.
Tristo metara preko crte bojišnice vidjeli ste talibane.
Sjedili su u rovovima.
A onda su došli B-52.
Unajmio sam kolibu,
jednu od ljepših u gradu jer je imala prozore.
Bilo je oko pet sati ujutro.
Probudio me zveket prozora.
Tresli su se. Kao da je bio potres.
Mislio sam da je potres. To je vrlo aktivna zona potresa.
Bile su to bombe.
Pogledao sam prema talibanskim rovovima.
B-52 bombardirali su ih duž obzora.
Vidjeli su se golemi crni krugovi.
Nebo je bilo ispresijecano tragovima zrakoplova B-52.
Kao djelo suvremene umjetnosti.
Dugo bi kružili pa bacili bombu od 900 kilograma.
Nekoliko su dana tako bombardirali,
a onda je talibanska crta pukla.
13. STUDENOG 2001.
SJEVERNI SAVEZ ZAUZIMA KABUL
Talibani su sjeli u aute, ukrcali malokalibarsko oružje
i krenuli na jug do svoje duhovne baze u Kandaharu.
Talibanski režim zbio se Kandaharu.
Ondje će pružiti zadnji otpor.
AFGANISTAN
U prosincu 2001.
SAD je mislio da je stisnuo Bin Ladena u planini Tora Bora.
Obavještajni podaci dolaze do američkih i afganistanskih snaga,
ali neobjašnjivo, SAD ne šalje
golemi kontingent vojnika specijalaca
da pokuša uhvatiti ili ubiti Bin Ladena.
To je prepušteno grupama afganistanskih boraca
s malim brojem američkih savjetnika.
Začuđujuća odluka.
Izrazito je neobjašnjivo što su organizator napada 11. rujna
i vođa Al-Kaide bili nadohvat američkih snaga,
a nismo na njih poslali veću vojsku.
Nije bilo važnije misije,
važnije potjere na svijetu od pronalaska Osame bin Ladena.
Bio je meta broj jedan, najprogonjeniji čovjek na svijetu.
Živjeli smo stalno znajući da se to može ponoviti.
Da nas možda čeka još jedan sličan napad.
Neki kažu da je u špilji.
Neki kažu da je mrtav.
Neki kažu da je u Pakistanu.
Znam samo da bježi.
Prijevod titlova: Tomislav Šimunić