SERIEN INNEHOLDER STERKE BILDER SOM KAN VIRKE STØTENDE.
LOGAN LUFTHAVN BOSTON, MASSACHUSETTS
LYDOPPTAK FRA 11. SEPTEMBER 2001
American 11, mye trafikk nord for landingsfeltet i 3500 fots høyde,
hold 3000 fots høyde, rullebane 4 høyre.
Klart for avgang.
Det var en vakker tirsdagsmorgen.
Himmelen var klar og blå. Ikke en sky på himmelen.
De kaller det "skyfritt".
Omtrent klokka åtte var American flight 11 fulltanket.
De skulle til Los Angeles.
De dro fra Bostons Logan lufthavn, og ble kapret.
KLOKKA 08.13, ØSTKYSTTID
American 11, øk høyden til flygenivå 350.
STEMMEN TIL FLYGELEDEREN I BOSTON
American 11, øk høyden til flygenivå 350.
American 11, dette er Boston.
Dette er Athens.
Boston her. Jeg ba American ta 20 venstre og stige, men han svarer ikke.
Ser ut som han tar til høyre.
Flygelederne mistet kontakten,
men kaprerne brukte Hudson River for å finne veien til New York.
KL 08.19, ØSTKYSTTID
Nr. 3 bak, cockpit svarer ikke. Noen er knivstukket på businessklasse.
Jeg tror det er tåregass her, vi får ikke puste.
Jeg vet ikke, jeg tror vi blir kapret.
Hva heter du?
Mitt navn er Betty Ong.
Jeg er nr. 3 på Flight 11. Passasjerene på første klasse er…
Kabinansatt på første klasse og purseren er knivstukket.
Vi kommer ikke inn i cockpiten, døra går ikke opp.
Har dere ringt noen andre?
Nei.
Noen ringer medisinsk, og vi får ikke tak i lege…
I 2001 jobbet jeg i World Trade Center,
i sørtårnet, tårn 2.
Jeg var i 101. etasje.
Vi holdt til der i fire-fem år, tror jeg.
Jeg begynte å jobbe på hotellet i 1981.
Det het Vista International, som så ble Marriott International Hotel.
Jeg var hotellets ingeniør, og drev vedlikehold av bygget.
På morgenen den 11. september kom jeg klokka seks, som vanlig.
Klokka åtte var det som regel avdelingsmøte,
et kort møte om hva som står på agendaen.
I dette møtet fortalte sjefen oss
at det var gjester på hotellet som hadde trøbbel med rommene.
Sjefen ville at vi skulle fokusere på disse to gjestene.
Kvinnene het Faye og Leigh Gilmore, fra Chicago.
Leigh hadde MS.
Det ga henne funksjonssvikt.
Hun var avhengig av rullestol.
Hun var forkjemper for folk med nedsatt funksjonsevne.
Jeg sa til sjefen min at jeg skulle gå innom,
se til at gjestene var fornøyde og hadde alt de trengte.
AMERICAN AIRLINES' KONTAKTSENTRAL CARY, NORD-CAROLINA
KLOKKA 08.21, ØSTKYSTTID
American Airlines' nødtelefon, hva er problemet?
Hei, det er Nydia hos American Airlines.
Jeg følger en samtale med flight 11.
Kabinansatte har fortalt oss at piloten og alle er knivstukket.
-Flight 11? -Ja.
Vi kontaktet luftfartstilsynet. De ser på det som en bekreftet kapring.
De sender all trafikk vekk.
Ok.
Han skrudde av transponderen, så vi vet ikke hans nøyaktige høyde.
Vi følger bare… De tror at…
De ser ham på hovedradaren, og tror han senker høyden.
Jeg kom inn i lobbyen,
og for å komme til 82. etasje måtte jeg ta to heiser.
Først en ekspressheis til 78. etasje, og så til 82.
Jeg kom til kontoret mitt,
og var heldig, fordi jeg hadde skrivebordet ved vinduet,
på østsiden av tårnet.
Ut vinduet så jeg East River, alle bruene,
og langt der borte, mot Europa.
Avdelingsleder var tittelen min,
i juridisk avdeling hos havnevesenet i New York og New Jersey.
World Trade Center ble bygd sent på 60-tallet, tidlig 70-tallet,
av havnevesenet, så da det sto ferdig la de hovedkvarteret der.
En japansk mann var hovedarkitekten. Ironisk nok hadde han høydeskrekk,
men likevel lagde han de to enorme bygningene.
Mektige menn i New York ville skape et senter for internasjonal handel,
deriblant Rockefeller-familien, så de kalte det "verdens handelssenter".
I starten likte ikke arkitekturkritikerne byggene.
En vanlig vits var: "Velkommen til New York,
full av berømte, vakre bygg som Empire State Building, Chrysler Building,
og eskene de kom i."
Men folk fikk sansen for dem. De var godt likt.
Mellom mandag og fredag kunne det være 70 000-80 000 mennesker
på de 65 000 kvadratmeterne.
Det var som en by inni byen.
Jeg var assisterende politimester for New York Citys økokrim-avdeling.
Vi drev med en operasjon da angrepet kom. Vi var i World Trade Center,
i møte med en bestikker som ikke ville betale skatt.
En gruppe etterforskere med avlyttingsutstyr skulle møte ham der.
Er det American 11 på radioen?
Vi har noen fly. Vær rolige, så går det bra.
Vi drar tilbake til flyplassen.
STEMME: MOHAMMED ATTA
American 11, prøver du å anrope?
Ingen rører seg. Alt vil gå bra.
Prøver dere på noe, vil dere skade dere selv og flyet.
Bare vær stille.
KLOKKA 08.37, ØSTKYSTTID
Boston Center, TMU her. Vi har et problem.
Vi har et kapret fly på vei mot New York.
Dere må…
Noen må få F-16-fly i lufta eller noe, for å hjelpe oss.
-Er det reelt eller en øvelse? -Ikke en øvelse eller en test.
-Ok, vent et øyeblikk, ok? -Ja.
Hei! Seriøst, det er alvor.
Hva?
-Hva sa du? -Er det reelt? En reell kapring?
Kvart på ni, på kontoret mitt, var det helt stille.
NORDTÅRNET
Alle jobbet ved maskinene.
Og plutselig
brast stillheten av en enorm eksplosjon.
Kan jeg få autografen også?
Hva i helvete var det?
Hørtes ut som en flystyrt.
-Hei, der borte! -Kom til oss!
Kom til oss!
Beth, hva er det?
Har noen truffet World Trade Center, eller…?
Det er Trace Center.
Fy faen!
Faen!
Her er en nyhetsmelding. Vi ser nå urovekkende direktesendte bilder
av World Trade Center, og vi har ubekreftede meldinger
om at et fly har krasjet i et av tårnene.
Vi ser nå at det var en stor eksplosjon, og brann.
Mye svart røyk kommer ut av bygningen.
Svart røyk tyder på at brannen ikke er under kontroll.
Jeg var på kontoret mitt i 62. etasje.
Klokka 08.46 kom det et høyt smell og et krasj,
og bygningen ristet, som jeg aldri hadde følt før.
Ingeniørene sa at bygningene var designet for å svaie i vind med orkans styrke.
De måtte det. De kunne ikke være stive, de var for høye.
Men dette var noe annet. Det ristet så mye at
et par av kollegaene mine mistet fotfestet og falt på knærne.
Ristingen fortsatte i 20-30 sekunder.
Når ristingen ga seg,
ropte jeg til alle at de måtte ut, og gå mot trappa.
Ikke kast bort tid på å finne ut hva som skjedde.
Gå ut først, forstå det senere.
Tusenvis, titusenvis, jobber i de to bygningene
midt i New Yorks finansdistrikt.
Jeg satt på sørsiden av sørtårnet,
så langt unna man kunne være, og hørte et smell.
Et veldig svakt smell.
Kollegene mine på vest- og nordsiden av bygget
kunne føle varmen fra flydelene da de fløy forbi vinduene deres.
De sa at papirer på skrivebordene ble svidd.
Hadde du lyst til å evakuere?
Nei. Det falt meg ikke inn.
Min mor spurte meg: "Skal du dra?"
Fordi min mor spurte, sa jeg ja.
Alle trodde det var en tulling i en liten Cessna eller noe,
som mistet kursen og traff bygget.
Vi visste ikke med en gang at det var en 757.
Jeg pakket veska, og så Jim Berger gå forbi.
Han hadde hørt meg si at en bombe hadde gått av.
Han kom for å si at han hadde hørt
at det faktisk var et fly som hadde truffet nordtårnet, tårn en.
Det gikk helt inn til midten av bygget.
Så om du var i 92. etasje eller over, var det ingen utvei.
Ingen trapper å gå ned.
KLOKKA 08.50, ØSTKYSTTID
ANROP, NØDNUMMERET
Brannvesenet, hvor brenner det?
Hei, jeg er i 106. etasje av World Trade Center.
-Det har vært en eksplosjon her. -Ok, 106. etasje?
-Hvilket bygg, en eller to? -En.
Ok, hold vinduet oppe om du kan, og vent der.
Det vil ta tid, fordi det brenner nede.
-Vinduene åpnes ikke, de må knuses. -Ok, bare vent.
-Bare vent, vi er på vei. -Ok, vær raske.
Det som hadde begynt som en nydelig dag ble nå brun.
Papirer fløy forbi vinduet vårt.
Da sa Jim: "På tide å dra hjem."
Vi tenkte, så bra, klokka er ikke engang ni og vi skal hjem.
På vei til heisen gikk Jim langs korridoren og sjekket etasjen igjen.
Han sjekket at alle visste at vi måtte dra, at ingen var igjen.
Jim kom seg ikke ut.
På dette tidspunktet kan vi ikke gi dere et offisielt antall skadde.
Vi har så vidt begynt å forstå omfanget av denne grusomme hendelsen.
Bygningen ristet.
Vi ante ikke hva det var.
Alarmen gikk automatisk.
Når alarmen går, stopper alle heisene.
Vi visste det var ille, at noe var galt.
Da jeg sto i lobbyen kom en dame mot meg.
Hun kom fra tvillingtårnene.
Hun var stygt forbrent, og jeg sa: "Herregud…"
Noen ropte etter et håndkle for å legge over henne,
fordi huden hennes løsnet.
Jeg fant ut at hun ble brent av drivstoff.
-Det må ha kommet ned heissjakten. -Ja, heissjakten.
Ut av ingenting kom jeg på kvinnene, og jeg tenkte:
"Kanskje jeg bør gå og seB om de er der oppe, for jeg vet ikke."
Siden heisen var stoppet, gikk jeg til vareheisen.
Gikk inn, brukte nøkkelen og dro opp.
Da jeg åpnet døren, var de der. Tre kvinner ventet.
De sto fast der oppe.
En av kvinnene løp tilbake til rommet og låste døra.
-Vet ikke hvorfor. -Hun var redd.
Jeg løp etter henne, hamret på døra og sa:
"Unnskyld, jeg vet ikke hva som foregår. Det er ille, jeg er også redd.
Vi må dra."
Hun begynte å gråte, og sa: "Ok, jeg blir med deg."
Til slutt fikk du dem i sikkerhet.
-Visste du hvor de ble av etterpå? -Nei.
Fly går vanligvis ikke så nær bygningene.
Vindhastigheten er ikke særlig høy nå.
-Flyforholdene er perfekte. -Utmerkede.
Folk strømmet inn fra etasjene over, inn i trappegangen.
Jeg bestemte meg for å stå ved døra og telle alle fra min avdeling,
for å se til at alle ni kom seg til trappa.
Jeg var avdelingsleder, så jeg følte at de var mitt ansvar.
Trappa var veldig full, så det gikk ikke fort.
I 20. etasje så vi den første brannmannen på vei opp
mens vi gikk ned.
Resten av veien måtte vi gå på en rekke,
fordi havnevesen-politiet og brannvesenet
kom opp den andre siden, for å prøve å evakuere bygget.
Det var godt å se brannfolkene.
STEMMEN TIL UKJENT BRANNKONSTABEL
Advarsel, fra vår lokasjon ser jeg tykk røyk komme ut av World Trade Center.
Send omtrent alt du har denne veien, Kate.
Den morgenen, 11. september, skulle jeg ikke være på vakt.
Jeg hadde hatt et 24-timers skift
på søndagsnatta og mandagen. 11. september var en tirsdag.
BRANNBIL 24 STIGEBIL 5
Sjefen for brannbil 24 ba meg ta skiftet hans.
NORDTÅRNETS LOBBY, 11. SEPTEMBER 2011
Glasset i lobbyen var knust.
Vi kom inn, og så sprekker i marmoren.
Jeg kunne se døde mennesker nær heisene,
fra flydrivstoffet som hadde kommet ned heissjaktene.
Vi skulle gå opp, nedkjempe brannen, og redde flest mulig.
Vi begynte å gå opp på rekke,
og mange sivile kom ned på en rekke, i god orden.
Etter hvert fant vi en fra 90. etasje som hadde sett brann.
Da visste jeg at det var langt opp.
Jeg kom meg raskt til Sky Lobby i 78. etasje.
Det var fullt av mennesker.
Omtrent 400 ventet i lobbyen for å ta ekspressheisen ned.
Jeg tror jeg var i en av de siste heisene som kom til lobbyen.
Det er åpenbart at noe tragisk har skjedd. Igjen, ubekreftede meldinger hevder
at et fly har krasjet i et av tårnene.
KLOKKA 09.02, ØSTKYSTTID
-Kan du se ut vinduet ditt? -Ja.
Ser du en på 4000 fots høyde, åtte km øst for flyplassen? Ser ut som…
-Ja, jeg ser ham. -Er han også på vei mot bygningen?
-Han går fort ned, ja. -Vel, det…
Nå er det 4500 fot. Han gikk 800 fot ned i en fei.
Det er en ny situasjon.
Vi kom til grunnetasjen.
Jeg var med tre kolleger, vi møttes i heisen,
og på vei ut på Liberty Street…
Etter ti steg ropte Ingrid: "Løp!"
Hun husker ikke hvorfor.
Vi løp ned Liberty Street mot Church Street i Zuccotti Park.
Da var klokka 09.03.
KLOKKA 09.03, ØSTKYSTTID
Jeg vet det nå, fordi klokka 09.03 krasjet United 175 inn i sørtårnet.
Herregud!
STUDENT, NYU
Herregud!
-Å, du store. Et til. -Gode Gud.
-Å, du store. Et til. -Det virker å være med hensikt.
-Enda et traff bygget. -Wow.
-Et til traff, hardt. -Et til traff World Trade.
-Hele bygningen gikk i filler. -Herregud…
Kom igjen!
Er du med, John?
Jeg vet ikke!
Dukk!
-Dukk! -Hva skjer?
Vi venter på en ny eksplosjon!
-Trekk unna! Fort! -Vi må trekke unna.
Kom igjen! Beveg dere! Kom igjen!
Beveg dere!
Et nytt fly har…
DC01, vær så god.
En ny eksplosjon i bygg to, World Trade Center.
Bygg to i World Trade Center, eksplosjon i toppetasjene.
Nå er det åpenbart, tror jeg,
at et nytt fly har krasjet inn i World Trade Center.
Jeg tror det er en terrorhandling
av en størrelsesorden vi ikke kan se for oss enda.
Man hørte folk gispe.
Det var som om verden kollapset.
Hjernen prøver å se meningen i noe som ikke gir mening.
Det var ufattelig.
Og det var bare begynnelsen.
Et tredje fly er kapret, på vei mot Washington.
Få tak i Langley, send dem mot Washington.
EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
DEL 1: SYSTEMET BLINKET RØDT
Angrepene den 11. september 2001
var de mest betydningsfulle terrorangrepene i historien.
Det er nok vanskelig å forestille seg den enorme omveltningen,
retningstapet, kaoset og usikkerheten som oppsto den 11. september,
i timene etter angrepet.
Ingen visste hvem som hadde angrepet, hvorfor de angrep,
eller hvilke angrep som ventet.
Dette førte til det store spørsmålet i tidsperioden, som var:
"Hvorfor hater de oss?"
Angrepene på tvillingtårnene var bare første salve
i en dag med vedvarende angrep mot mål
som representerte symbolene på USAs makt.
Operasjonen ble utført av tilhengere av Osama bin Laden.
Terrorisme kan best defineres som vold eller trusler om vold
med mål om å oppnå fundamental politisk endring.
Alle terrorister ser på seg selv som motvillige krigere,
satt på defensiven av ondsinnede angripere.
De føler de ikke har noe annet valg enn å bruke vold.
Det var bin Ladens oppfatning at terrorisme kunne forandre historien.
Men opptakten til 11. september kom mange årtier tidligere,
midt i den kalde krigen, da Sovjet invaderte Afghanistan i 1979.
Det var da det egentlig begynte.
SOVJETERNE GÅR INN I AFGHANISTAN
Jeg tror ikke noen virkelig forsto
at det var et bemerkelsesverdig vendepunkt i historien.
Og ingen kunne ha forutsett at det ville bli en så sentral hendelse,
med enorme ringvirkninger ikke bare i det 20. århundre,
men som avgjorde kursen for de første årtiene av det 21. århundre i tillegg.
Sovjetiske soldater utkjempet slag i gatene i Kabul,
Afghanistans hovedstad, i dag.
Sovjetunionen sender stridsvogner og kamphelikopter for å knuse opprørerne.
Jeg er en tidligere CIA-offiser som var involvert i
Afghanistans motstandskamp mot Sovjet-okkupasjonen.
Det amerikanske folk på den tiden
hadde måttet slå opp i et atlas for å finne ut
hvor Afghanistan var. Og hvorfor skulle vi bry oss?
Vi brydde oss, iallfall i Washington,
fordi Sovjetunionen, motparten i en kald krig
som hadde vært i gang i årtier, siden 1948,
som hadde kostet titalls billioner dollar eller mer,
hadde gått utenfor grensene på en åpenbar måte.
Så beslutningen for enhver amerikansk president eller regjering
var å gjøre noe. Man måtte svare.
Sovjets ledere har åpent og offentlig erklært
at den eneste moraliteten de anerkjenner er en som viderefører deres sak,
en global revolusjon.
Ronald Reagan blir valgt, og utpeker en ny CIA-direktør, Bill Casey.
Bill Casey ba meg inn på kontoret og sa:
"Dra til Afghanistan. Du får en milliard dollar i året.
Sørg for at de vinner. Ikke bare kjemp til siste afghaner,
vi vil at de skal drives ut. Om en milliard ikke holder, får du mer."
Presset ble påført med en gang.
Det var ingen tilbaketrekning.
Innen 1985 hadde muligens en million afghanere blitt drept,
og 1,5 millioner var såret eller lemlestet.
En million hadde flyktet til Iran,
og to millioner over grensen til Pakistan.
Ut av en befolkning på kanskje 13 millioner
var omtrent en tredel drept, såret eller drevet på flukt.
Avgjørelsen var tatt. Vi skulle gå inn i dette.
Så la oss komme i gang, og få slutt på det.
USA ga bort bokstavelig talt milliarder av dollar
i de avgjørende årene, i 1984, 1985, 1986, til mujahedin.
Mujahedin var afghanerne som gjorde opprør,
med grunnlag i Islam,
for å frigjøre landet fra Sovjets okkupasjon.
Jihad var muslimenes kamp mot undertrykkelse, diktatur,
autoritarisme, og ikke-muslimer som ville erobre muslimske områder.
Man må se for seg utfordringene av å levere
titusenvis av tonn med våpen,
penger og andre ting til afghanerne under krigen.
På afghansk side var det syv ulike partiledere.
De representerte etniske grupper og stammegrupper,
og inndelt i fundamentalister og moderate.
De fire fundamentalistene var blant annet Gulbuddin Hekmatyar, "Den mørke prinsen".
Han gikk alltid i svart turban, og alle i verden,
utenom noen av kommandantene hans, hatet ham.
Særlig en mann virker å ha en relativt stor følgerskare.
Han heter Gulbuddin Hekmatyar,
en 33 år gammel tidligere ingeniørstudent fra universitetet i Kabul.
Han fikk et ufyselig ry, og gikk en stund på universitetet i Kabul.
Det gikk vedvarende rykter, husker jeg,
at han sto bak trenden for å kaste syre i ansiktet på jenter,
fordi kvinner på den tiden ikke var tildekket.
De gikk i skjørt og kjoler, og gikk på universitetet.
Hekmatyar dømte meg til døden fordi jeg skrev ting mot ham.
TIDLIGERE MUJAHEDINLEDER
Til slutt ble vi nødt til å ty til våpen.
Krigen kom, og vi ble nødt til å ty til våpen.
Sovjet ville ha Afghanistan, og gjøre det om til en satellittstat.
Det var deres mandat.
Da begynte jeg min kamp for å redde landet.
Det var min religiøse plikt.
Min motivasjon var min tro, og å beskytte den.
Sovjetiske tropper kom.
Noen så på nærværet av sovjetiske styrker i Afghanistan
som en trussel mot deres egen frihet og selvstendighet.
Hele verden følte seg utsatt. Alle land i regionen ante fare.
Iran, Pakistan og gulfstatene ante fare.
Europa, Amerika og vesten ante fare.
De trodde ikke at afghanerne ville klare å stå imot.
Men i strid med forventningene startet motstandskampen her.
Man intervjuer ikke sånne folk
for at en av dem skal kunne gifte seg med søsteren din.
De gjorde det som måtte til.
Man måtte jobbe med systemet, og så gikk varene til
kommandørene som sto for krigingen, som Ahmed Shah Massoud.
Jeg ga ham 250 000 dollar i måneden.
Ikke lenge etter kom sendingene til havnen i Karachi,
og ble sendt gjennom systemet inn i Afghanistan.
USAs innsats gikk fra 100 år gamle Enfield-rifler
til at kasser fulle av AK-47, 82-millimeter granatkastere,
107- og 122-millimeter raketter,
frittflygende raketter som alle elsket,
rekylfrie kanoner…
ARABISKE UNGDOMMER KJEMPER SIDE VED SIDE
Jeg husker godt at jeg i 1988 krysset grensen til Afghanistan,
på en rask tur med noen utenrikskorrespondenter,
og så en enorm rekke krigere på vei ut av Afghanistan,
på vei til Pakistan.
De skulle på permisjon.
Jeg husker at jeg var ganske sjokkert
da jeg fikk høre at de fleste var arabere, indonesiere, filippinere,
og folk fra mange ulike steder.
På et tidspunkt
sluttet en gruppe unge arabere seg til krigen.
Det var ikke et stort antall.
Et begrenset antall unge menn.
Deres hjemland tok ikke saken på alvor.
Vesten var ikke imot at de kom og tok del i krigen.
Det var et veldig lavt antall.
De hadde også et par utposter.
De ble kalt al-Qaida.
Osama bin Laden var medlem av en svært moderne familie.
De var entreprenører og forretningsfolk i Saudi-Arabia.
Men han hadde et ønske om å gjøre noe for islam, og føre jihad.
Han kom til Peshawar med mye anleggsutstyr, eid av familien hans,
og han hjalp mujahedin lage tuneller,
ammunisjonsdepoter og sånne ting.
Han ble raskt høyt ansett, og fikk støtte fra alle
som støttet afghanernes krig mot Sovjet.
Osama bin Laden var i Afghanistan.
Han skapte det som skulle bli al-Qaida.
Det var bare en samling av karene hans.
Det var aldri en stor sak for CIA, eller noen andre.
På 1980-tallet var vi oppslukt av den kalde krigen,
og trusselen fra Sovjetunionen.
MADRASA NÆR GRENSEN MELLOM AFGHANISTAN OG PAKISTAN
Men bak kulissene, dårlig forstått og lite anerkjent,
foregikk en fusjonering av politikk og religion.
I moskeene på landet påkaller lærerne folket til å bli med i kampene,
og forteller hvorfor jihad er obligatorisk.
Vi oppfattet ikke at oppfordringene rettet mot muslimer verden over
om å krige i Afghanistan, og gi økonomisk støtte til mujahedin, de hellige krigerne,
forvandlet terrorismens natur.
På den tiden lobbyerte afghanerne for å få Stinger-missiler.
Det samme gjorde amerikanske politikere og CIA-embetsfolk.
Til slutt sa president Reagan ja til å gi dem
et begrenset antall Stinger-missiler, som var toppmoderne missiler,
for å skyte ned sovjetiske fly.
De ble trent til å skyte ned flyene under landing på sovjetiske flyplasser.
Jeg kom med Stinger-missilene, og i september dro den første gruppen ut.
En angrepsstyrke utenfor Jalalabad, som ventet på en gruppe
sovjetiske MI-24 Delta-helikopter på vei fra Kabul til Jalalabad.
Våre folk spratt opp, og…
Artilleristen avfyrte, og det gikk som en bue over himmelen,
med en hvit stripe bak.
Det traff det første helikopteret, og…
Etter det gikk kampmoralen i den afghanske motstandsbevegelsen fra
å vente tålmodig på martyrdøden
til: "Tålmodighet, særlig. La oss dra ut og lage bråk."
Det fungerte. Sovjeterne hadde aldri en bra dag
fra da Stinger-missilene kom til de trakk seg ut.
Det var det. Krigen var forvandlet.
De siste sovjetiske soldatene forlot Afghanistan etter ni år med krig.
Ni år med okkupasjon og død.
Minst 15 000 sovjetere er døde,
så vel som mange tusen afghanske opprørere og sivile.
Fra stridsvognene vinket, smilte og ropte soldatene.
De skulle dra, og var lettet.
Jeg hadde dratt den morgenen for å være på afghansk jord
idet Sovjet trakk seg ut.
Det var rent symbolsk, men jeg var der.
De dro, jeg kom tilbake, og da jeg slo av lyset den kvelden
var det mitt budskap til KGB, litt over en kilometer unna:
"Spillet er over, dere tapte."
Det ble den allmenne oppfatningen i den muslimske verden
at muslimske styrker, ledet av de modige mujahedin,
hadde beseiret Sovjet.
LENGE LEVE AFGHANSK-SOVJETISK VENNSKAP
Tårene mine rant.
Selv da jeg ba, rant tårene fortsatt.
I to dager gråt jeg ustanselig.
Det var som om jeg uventet hadde oppfylt en stor drøm,
før det var ment å skje.
Jeg oppnådde min største drøm,
at den siste okkupasjonssoldaten hadde forlatt landet.
Jeg forventet ikke at det skulle skje så raskt.
Jeg var sikker. Jeg trodde på at Sovjet ville tape.
Men ikke så raskt.
Det var det jeg følte.
Hekmatyar trodde at jeg ville få ham drept før eller senere.
I mitt siste møte med Gulbuddin Hekmatyar
sa han: "Du er her for å drepe meg."
Og jeg sa:
"Nei, ingeniør, jeg skal ikke drepe deg i dag."
Husk hvordan det var i USA tidlig på 90-tallet. Vi var seirende.
President Bush, den første, innledet det som skulle bli en ny verdensorden
som skulle spre demokrati
og storslagenheten til vestlig liberalisme og kapitalisme i hele verden.
Vi fulgte ikke med.
Vi var fiksert på verden fra vårt ståsted.
En som var demokratisk, og også materialistisk.
Vi forsto ikke religionens kraft.
Vi forsto ikke at hendelsene i Afghanistan ikke var en avslutning,
men opptakten til noe langt mer alvorlig og skjebnesvangert,
særlig etter at Saddam Hussein invaderte Kuwait.
Irak invaderte Kuwait i morges,
en perfekt utført invasjon som overrasket verden.
Angrepet kom få timer etter at Irak
brøt forhandlingene med Kuwait om omstridte oljefelt.
USA og Storbritannia, blant andre,
svarte umiddelbart på Saddam Husseins og Iraks invasjon av Kuwait
ved å sende krigsskip og bakkestyrker for å beskytte Saudi-Arabia,
og verne resten av den arabiske halvøya mot irakiske forsøk
på å utvide kontrollen over verdens oljeforsyning.
Da jeg kom til FBI var terrorgrupper
noe jeg studerte.
Jeg var interessert i grupper som Hamas, Hizbollah,
som PIJ, palestinske Islamsk Jihad,
og en snodig fyr som ga mange ulike intervjuer.
Hva er dine planer for framtiden?
Du vil få se dem og høre om dem i media.
Om Gud vil.
Hvem er han? Hva vil han gjøre?
Om du snakket med folk i USAs regjering på den tiden,
ville de fleste sagt at han bare er finansier,
som gir penger til islamske saker verden over.
Men det var noe mer urovekkende der.
Osama bin Laden slet med å forklare for følgerne sine
hans religiøse grunnlag for å slåss mot USA.
Tross alt, USA ga mujahedin støtte,
og hjalp afghanerne med å beseire kommunistene fra Sovjet.
Da Saddam Hussein invaderte Kuwait,
var det en vekker for folk som Osama bin Laden.
De sa: "Ser dere? Hva sa vi?
USA ville invadere muslimske land,
de ville invadere landet med de to hellige byene,
for å stjele oljen og rikdommen til muslimene."
Dette bekreftet, i bin Ladens øyne, at USA var akkurat som Sovjetunionen.
Gjennom påskuddet om å verne Saudi-Arabia
ville de prøve å underkaste seg muslimer,
og ta kontroll over muslimers dyrebare naturressurser,
olje- og naturgassreservene i regionen.
Han framstilte seg som en ensom mann,
dypt hengiven til sin religion,
som sto imot en kulturell bølge av homogenitet,
vestlig innflytelse og dominans, og sa: "Det holder!
Vi har vår egen tro, vår egen levemåte,
og vi avviser det dere prøver å presse på oss.
Derfor har vi ikke noe annet valg enn å slå tilbake."
Han bestemte seg for å erklære jihad mot USA.
Han så på det som sin mulighet til å vekke den muslimske verden,
og de måtte begynne å tenke på å beseire den andre supermakten.
EKSPLOSJON RYSTER WORLD TRADE CENTER
26. FEBRUAR, 1993
Omtrent klokka 12.15 inntraff en stor eksplosjon i World Trade Center,
som gjorde at flere etasjer raste sammen i parkeringskjelleren under tårn en.
De strømmer ut i hundretalls. En gledelig slutt på en to timer lang tur
ned en røykfylt trapp, snublende og hostende.
Fem er bekreftet døde, og over 200 skadde i eksplosjonen
som rystet landets nest høyeste bygning.
Den første Wold Trade Center-bomben var uavhengig av al-Qaida,
selv om al-Qaida ble opprettet fem år tidligere.
Likevel var det ikke helt uten kobling til al-Qaida.
Al-Qaida var ikke aktivt involvert.
Den gang drev al-Qaida med forbereding og planlegging.
Operasjonen ble utført av tilhengere og følgere
av "Den blinde sjeiken", Abdel Rahman,
som bin Laden så på som en av sine åndelige mentorer.
Omar Abdel Rahman klarte å flykte fra Egypt og ta seg til USA,
fordi folk i USAs regjering trodde at han var på vår side.
Han slåss mot Sovjet, hjalp til med å beseire Sovjet.
Så han kunne umulig være fiendtlig innstilt mot USA.
De tok feil.
Vi vet at Ramzi Ahmed Yousef,
som sto bak bomben i World Trade Center i 1993,
prøvde å velte et tårn over det andre, for å drepe 60 000 mennesker.
Han så for seg en helt annen størrelsesorden
enn terrorister hadde tenkt før. Likeså hans onkel, Khalid Sheikh Mohammed.
Fra starten ville Khalid Sheikh Mohammed rive World Trade Center.
Ramzi Yousef var slektningen hans. Da han ble tatt,
ble han satt på et helikopter for å fraktes til fengsel i New York.
De viste ham World Trade Center.
De sa: "Ser du? Det står fortsatt."
Han sa: "Ikke om jeg hadde hatt mer penger."
Det som understreker alvorligheten av angrepet på World Trade Center i 1993
var at det ikke var et isolert enkeltfenomen.
I juni 1993 ble enda en plan oppdaget.
I det meste av karrieren var jeg spesialagent i NCIS.
Jeg klatret i gradene opp til visedirektør.
Mitt hovedansvar var trusselanalyser for marinen og marineinfanteriet.
Cellen jeg jobbet mot
ville drepe Hosni Mubarak, Egypts president,
og sprenge Holland og Lincoln-tunellene med bomber.
De skulle skyte vakter ved føderalbygningen, på 26 Federal Plaza,
kjøre en lastebil full av eksplosiver under og sprenge bygget,
og så etter andre landemerker i New York for å ramme oss.
En antiterrorstyrke la i morges beslag på tønner med bevis,
og arresterte åtte personer.
De mistenkte skal være koblet til Sheikh Omar Abdel Rahman.
De stoppet cellen i siste øyeblikk.
Overvåkningsvideoer ble vist i retten som bevis,
og du ser en mann som ber,
og ved siden av sitter en annen og blander ut bomben.
Så de stoppet dem i siste øyeblikk.
Vi fikk stilt ti mistenkte for retten.
FBI og andre i etterretningsmiljøet
satte nå fokus på jihadist-trusselen.
Osama bin Laden var på den tiden basert i Sudan.
Han erklærte åpenlyst jihad, krig, mot USA.
Sudanerne spurte USA: "Vil dere ha ham?"
Vi sa: "Vi har ikke nok på ham til å gjøre noe, så vi vil ikke ha ham."
Sudanerne sa: "Hva om han dro til Afghanistan?"
Saudierne og amerikanerne sa:
"For en flott ide!
Det er så langt vekk. Hva slags bråk kan han finne på der?"
Etter at vi forlot Afghanistan i 1989,
begynte alle partene vi hadde jobbet med,
de "Sju søstrene", å posisjonere seg.
Praktisk talt trakk vi oss.
Antageligvis tenkte ingen på
etterbehandling i tilfelle seier.
Det ble en mislykket stat.
Det vi fikk se var Sovjets tilbaketrekning i 1989,
uten politisk ro innad i Afghanistan.
Det førte umiddelbart til borgerkrig.
Kabul ble helt ødelagt i borgerkrigen.
Da han dro til Afghanistan var det en ny gruppe
som lå an til å vinne kampen som fant sted etter at Sovjet trakk seg ut,
mellom mujahedin og de ulike krigsherrene.
Gruppen het Taliban.
De oppsto som en kraft for det gode,
som skulle være bedre, og skape fred i Afghanistan.
Som de i grunn gjorde i starten.
For da de kom til Kandahar, drev de mindre krigsherrer vekk.
Afghanistan på 1990-tallet var… Det er vanskelig å beskrive.
Det var en annen verden. Helt fullstendig ødelagt.
Taliban slapp sjelden utlendinger inn.
Jeg var heldig og fikk et visum, og kjørte til hovedstaden.
Alle veiene var sprengt, gjort til krater.
Det lå sovjetiske panserkjøretøy og panservogner
veltet, ødelagt, rustspist, overalt.
Langs hele veien til Kabul.
Krigen tok slutt ti år tidligere, og ingen hadde ryddet opp.
Jeg dro til hotellet. Vinduene var vekk. Ikke rennende vann, ingen strøm.
Man så ingen kvinner.
Kvinner fikk ikke gå uten følge,
enten av ektemannen eller et mannlig familiemedlem.
Iblant så man en kvinne, og om hun var utendørs,
hadde hun heldekkende burka. Ansiktet var skjult.
Og jenter ble nektet å gå på skole.
Taliban var de slemmeste og tøffeste gutta i området.
De avsluttet borgerkrigen,
men innførte en drakonisk, middelaldersk fred i samfunnet.
Den første kvelden banket noen på døra.
Det var en fra Taliban, og han sa:
"Vi vil at du skal komme i morgen og se en amputasjon og en henrettelse."
Så jeg og noen andre reportere dro til arenaen i Kabul,
hvor vi ble plassert ved midtbanen på fotballbanen.
Amputasjonen var oppvarmingen.
De gjorde det, kappet av hånda til en fyr foran alle.
Så kom de med han som skulle henrettes. Det var som et mareritt.
Med bind for øynene satt han på midtbanen.
Han hadde visstnok drept noen i en krangel om vann.
Offerets familie var der,
og hans familie var der.
Hans familie gråt, og ba om nåde.
"Vær så snill, spar ham."
Offerets familie sa nei.
Talibanerne ga en rifle til offerets bror,
og han gikk ut på midtbanen…
Mens det pågikk leste de fra Koranen på høyttaler.
Broren tar våpenet og skyter fyren.
Han segner om, de bærer ham vekk, og det var det.
Sånn var det der.
Regjeringstiden til Afghanistans islamske emirat i Afghanistan
varte i omtrent sju år fra begynnelse til slutt.
Afghanistans befolkning har noen gode minner fra den perioden.
TIDLIGERE TALIBAN-LEDER
Personlig husker jeg sikkerheten.
Sikkerhet preget hele Afghanistan.
Ingen afghaner kunne drepe en annen på den tiden
på grunn av et personlig fiendskap.
De muslimske ekstremistene i Taliban-militsen
har ikke bare undertrykt kvinner og bannlyst de fleste moderne gleder.
Etter at de tok over mye av Afghanistan
har de gitt ly til noen av verdens farligste terrorister.
Osama bin Laden hadde gjort en god del for deres angivelige leder, mulla Omar,
og styrket hans posisjon.
Men, en ting mulla Omar kan ha bedt ham love,
var å ikke angripe USA fra afghansk jord.
Det var velkjent at Osama ikke ville være tiltaksløs.
Åtte år etter USAs utplassering av soldater i Saudi-Arabia
iverksatte bin Laden koordinerte angrep mot USAs ambassader i Øst-Afrika.
At angrepene inntraff samtidig gjorde trusselen større.
Terroristene kunne slå til på flere steder samtidig.
Disse terrorhandlingene er avskyelige og umenneskelige.
Vi skal bruke alle midlene vi disponerer
for å stille de ansvarlige for retten,
samme hva eller hvor lang tid som kreves.
TERRORSJEFEN ADVARER: DET BLIR VERRE
Vi visste at al-Qaida ikke ville pakke sammen og dra hjem.
De ville prøve på noe annet.
Vi hadde informasjon om at de planla å bombe noen hoteller i Jordan.
De planla også å drepe pave Johannes Paul 2
under en dåpsseremoni i Jordanelva,
og angripe pilegrimer på vei fra Israel til Jordan via land.
Så det var et stort komplott, og hele cellen ble tatt.
Forventer og frykter du at det vil skje en terrorhandling
før 1. januar?
22. DESEMBER 1999
Vi har økt beredskapsnivået, og jobber mye med dette.
Men jeg vil si til det amerikanske folk
at de bør fortsette som vanlig, og feire høytiden.
Pentagon har fortalt NBC at minst fire amerikanske sjøfolk ble drept
og opptil 30 ble såret
da en selvmordsbomber angrep destroyeren USS Cole.
En liten båt, en jolle, med to medlemmer av al-Qaida om bord
la seg til midtskips på USS Cole,
mens de tanket opp i Aden, Yemen.
Midtskips er omtrent på midten, som tilfeldigvis var hvor messen lå.
En diger eksplosjon, store skader,
og 17 sjøfolk mistet livet den dagen i Aden, Yemen.
BUSH VINNER
Systemet blinket rødt den sommeren med trusselvarsler.
Vi forventet at et angrep ville inntreffe et sted.
Vi visste ikke hvilken form det ville ta eller hvor.
Vi fikk så mye informasjon.
Om man får en enkelt opplysning
kan den være et avvik, løgn, falsk.
Kanskje en overhørt samtale, som muligens er ubekreftet.
Det vi så var en enorm mengde opplysninger
som ga tegn og advarsler om at noe foregikk.
Alle regjeringer har byråkratisk rivalisering,
som kan gå langt tilbake i tid.
De utspilles ofte på svært personlige plan.
Antiterror ble utført av en rekke byråer.
De gjorde det bra, men de følte ingen trang til å samarbeide seg imellom.
Tenk på slutten av nittitallet i USA.
Vi var oppslukt av enhver utvikling
i Lewinsky-Clinton-skandalen.
Det var en tid hvor dype splittelser mellom republikanere og demokrater
vokste fram på ulike måter.
Vi var oppslukt av det som foregikk i USA,
og uoppmerksom på territoriekrigen mellom byråer,
og personlig uvennskap mellom nøkkelfigurer.
I mellomtiden hadde man bin Laden i bakgrunnen,
som gradvis og omhyggelig satte sammen alle brikkene
for å iverksette det som skulle bli en historieendrende terroroperasjon.
11. SEPTEMBER 2001
TJUEFEM MINUTTER ETTER FØRSTE ANGREP
Det er flere hendelser på gang her, det utarter seg skikkelig.
STEMMEN TIL FLYKLARERER, AMERICAN AIRLINES
Flyklarerer Jim McDonald.
Indianapolis-senteret, får du tak i American 77?
Nei, men vi har ubekreftede meldinger om at et nytt fly rammet WTC.
Du vet at American 11 ble kapret?
-American 11? -Ja, vi ble kapret.
Et fly fra Boston til LA.
Og 77 er et fly fra Dulles til LA.
KLOKKA 09.18, ØSTKYSTTID
American 77 var vest for Charleston, West Virginia.
Vi tror nå at flyet kan være kapret.
De er på vei mot Washington.
Foxy, få tak i Langley. Send dem mot Washington.
Mottatt.
-Indianapolis-senteret jobbet med fyren. -Hvilken fyr?
-American 77. -Ok.
På flygenivå 350, men de mistet ham på radaren,
de har mistet kontakt, de har mistet alt.
De aner ikke hvor han er eller hva som skjedde.
Siste rapport er at flyet er 10 km sørøst for Det hvite hus.
-10 km sørøst for Det hvite hus? -Ja, øst.
-På vei vekk? -Ja, flyet er på vei vekk.
-Vekk fra Det hvite hus? -Ja.
Det hvite hus, få jagerflyene dit. Herregud, Fox.
KLOKKA 09.36, ØSTKYSTTID
Det var omtrent 16 stykker på dette møtet.
Da det var min tur,
kom den høyeste lyden jeg noen gang har hørt.
Så ble det mørkt.
Tekst: Kristian Vilnes Opdahl