Valós események alapján.
Bizonyos részleteket dramaturgiai okokból megváltoztattunk.
És ez egy visszatérő álom?
Igen.
A kabrióban ülnek,
ami a dallasi konvojban megy, és csak ön van megsérülve.
- És mit visel? - Ugyanazt, amiben az anyukája volt.
A rózsaszín tweedkosztümöt pillbox kalappal.
Pedig gyűlöli a kalapokat.
Igen.
Ez nyilvánvalóan egybevág azzal, amiről az üléseken beszélgetünk.
A gondolattal, hogy ön fizet meg John hírnevéért és ambícióiért.
Meg az irreálisan nagy félelmével, hogy érintkezzen a való világgal.
Ha kérhetem, ne elemezzük egymást, jó?
Talán ha otthon aludnék vele, nem lennének ilyen rémálmai.
Te mentél el, erre most azzal jössz, hogy az a gond, hogy nem vagy velem?
Azért, hogy ne mondjunk olyat, amit megbánunk.
Olyankor az emberek elmennek járni egyet, nem elköltöznek.
- Nem költöztem el. - Elmentél, és… azóta nem jöttél haza.
- Akkor ez mi? - Istenem!
Ha ösztönösen így reagálsz a nehézségekre, honnan tudjam, hogy nem teszed meg újra?
Én voltam az, aki megmondta, hogy a válás ki van zárva.
És örülnöm kéne, hogy ezt te így egyoldalúan kijelentetted?
Számomra az az egyetlen opció, hogy helyre kell hozni a házasságunkat.
Az, hogy nem akarsz kudarcot vallani, nem ugyanaz,
mint boldog házasságban élni.
John a média szemszögéből nézi a házasságunkat.
Nem a problémáink érdeklik őt, hanem az, hogy mit gondolnak róluk.
Attól, hogy rossz szembenézni vele,
még igaz, hogy mikroszkóp alatt élünk.
Nem tudok csak a harmadik lenni a házasságunkban,
és életem hátralevő részében az egész világgal,
a családod hírnevével vagy az újsággal versengeni.
Tudom, hogy ez furcsának fog tűnni,
de a hallottak alapján azt javaslom,
hogy próbálják meg a különélést.
Hogy mi?
Azt javasolja, hogy váljunk el?
Nem.
De szerintem részben azért nem tudnak előrébb jutni,
mert ebben a köztes állapotban vannak,
és talán ha egy kis időre megszakítanák a kapcsolatot,
meg tudna fogalmazódni önökben, hogy mit hiányolnak egymásban,
vagy hogy milyen lenne az életük egymás nélkül.
De mégis mennyi időre?
Igen. Egy-két hétre?
Úgy egy hónapra, vagy talán kettőre.
Túl sok ügyfele van, vagy…
Nem. Velem továbbra is találkoznának, csak egymással nem.
Nem tudok egy hónapig nem beszélni a feleségemmel.
Ez nekem se tetszik.
Igazából szerintem ha akarnám, se menne.
Nézzék! Nem békülnek ki, de nem is engedik el egymást,
hanem ragaszkodnak ehhez a valamihez, ami egyre lejjebb taszítja önöket.
Mi lett a napi egy cigivel?
Egy bárban iszogatunk fényes nappal, hétköznap, a párterápia után.
Ez nem az a nap.
Tudod, mi vicces?
Amikor a Stanhope-ban a közös életünkön merengek,
sosem a rossz pillanatokat idézem fel, hanem a legszebbeket,
mikor nevettünk, vagy ahogy mindig egymást kerestük.
Nem volt elég, hogy egy szobában legyünk,
éreznünk is kellett egymást, hogy biztosan tudjuk.
Most meg az is jónak számít, ha nem vágunk egymás fejéhez minden régi sérelmet.
Szerintem nem csak a mi hibánk.
A párterapeutánk…
- utál minket. - Ja.
Szerintem miattunk lesz inkább válási mediátor.
Tudod, mi jutott eszembe valamelyik nap?
A hondurasi utunk, amikor tele lettél kiütésekkel a mérges szömörcétől,
és zoknit húztam a kezedre, hogy ne vakard szét magad.
- Tetőtől talpig tiszta kenőcs voltam. - Igen, az én nagy rózsaszín pasim.
Szörnyű volt.
És amikor a tetőn szexeltünk Párizsban, és majdnem megrázott az áram?
Megérte.
Bár tudtuk volna akkor!
Mit?
Hogy milyen jó volt nekünk.
Mennünk kéne.
Még egy ital, és el is sírjuk magunkat.
- Tessék. - Bocs.
Semmi baj.
Nem baj, ha beugrok a vászonzakómért?
Melyik volt életünk legjobb csókja?
A legelső. A lakásod előtt.
Nem, az nem számít.
Mióta összejöttünk.
- Volt egy pár. - Igen.
A Jones Beach-i?
Melyik?
És a kandalló mellett a montanai faházban?
Én már tudom, melyik volt az.
Baszki! Nagyon el fogok késni.
És mi lesz a csókommal?
Szia! Majd beszélünk, jó?
Oké. Szeretlek.
- Én is. - Szia!
Szia!
Én ilyesmire gondoltam.
Tessék, pajti.
Jó reggelt!
- Szia! - Szia!
- Bocs, nem akartalak felkelteni. - Nem baj.
- Tudom, hogy nem alszol jól. - Semmi baj.
Kilencre várnak reggelire.
Oké.
- De lemondhatom. - Ne, nem kell.
Csak… gondoltam, megbeszélhetnénk a tegnap estét.
- Igen? - Igen.
Megbántad?
Nem.
Nem tudom.
Mert szerinted ez így most jó?
Nem ebédelünk együtt?
Talán jobb lenne a párterápián megbeszélni.
Elmondjuk Colleennek?
Az ellenkezőjét tettük annak, amit kért.
Ezt most nem értem.
A piros pontra hajtunk, vagy arra, hogy megmentsük a házasságunkat?
Nem akarom, hogy még rosszabbnak lássa a helyzetet,
mint eddig.
Eljössz a George-gálára?
Nem, John, én…
Nem megy.
Akkor gondolom, Rory esküvőjére sem jössz.
Szeretlek, de még mindig nem érted.
Nekem nem olyan könnyű, mint neked.
- Mi? - Úgy tenni, mintha minden rendben lenne.
Biztosíthatlak, hogy nekem sem könnyű.
Később beszélünk?
Aha.
JACQUELINE KENNEDY ONASSIS-VÍZTÁROZÓ
Szerintem a halála óta nem jártam itt.
Szörnyen nézel ki.
- Azta! Anya szelleme is itt van velünk. - Őszülsz.
Ezt teszi az emberrel a stressz.
Üljünk le!
Tudom, hogy sok.
De meg kell kérdezned magadtól, mi az, amire van ráhatásod.
És hogy mit tudsz megmenteni.
- Sosem fog nekem megbocsátani. - Hogy?
Hogy tönkretettem az életét, megfosztottam a névtelenségtől,
és hogy nem védtem meg.
Emlékszem, itt ültem anyával,
és azt mondta, hogy akárkivel is jövök össze,
azt fogja majd hinni, hogy egyenlő társak leszünk,
miközben valójában ő is csak engem fog szolgálni, mint mindenki más.
Ő az Egyesült Államok elnökének volt a felesége.
Neki ennyiről szólt az élete.
De te nem apa vagy, Carolyn meg nem a First Lady.
John, rengeteg nővel randiztál, akik vígan elfogadták volna,
hogy rólad szóljon az életük, mégsem maradtak meg.
Aztán megismertél valakit, aki nem akart
mindenáron megfelelni neked, és beleszerettél.
És most, hogy ezek a tulajdonságai, ez a tűz, ez a magabiztosság
már nem szolgálnak, őt hibáztatod értük?
Minden tőlem telhetőt megtettem, hogy boldoggá tegyem.
Túlzásnak gondolod, amit kér,
mert még soha senki sem kért tőled ilyet.
Eddig csak olyanokkal voltál, akik megelégedtek bármivel,
amit nyújtottál nekik, de ő nem ilyen.
És soha nem is lesz ilyen.
Tudom, hogy úgy érzed, el van rendelve a sorsod,
de ez nem jelenti, hogy nem változtathatsz rajta.
Az a kérdés, szereted-e őt annyira, hogy meg is tedd.
Köszönöm.
Köszi.
Beszéltem Johnnal.
Felhívott, hogy megkérdezze, hogy vagy.
- És mit mondtál neki? - Hogy tőled kérdezze meg.
Mondta, hogy eldob Vineyardra Rory esküvőjére menet.
Így akar megpuhítani.
Igent mondtál?
Nem utasítok vissza egy fuvart egy nyári pénteken.
Látnod kellett volna, mikor lementem hozzá reggel.
Úgy készülődött dolgozni, mintha mi sem történt volna.
Megkérdezted, hogy otthon tud-e maradni,
hogy beszéljetek?
Minek? Én nem fogom külön megkérni.
Akkor te sem voltál annyira azon, hogy megbeszéljétek.
A világ legnagyobb árulásának élted meg ezt az apás szart…
- Lauren. - …hogy elhagyott,
és olyan dolgokat vetítesz ki miatta Johnra, amikhez amúgy semmi köze.
Ha tényleg küzdeni akarnál ezért a kapcsolatért,
lenyelnéd a büszkeséged, elengednéd, hogy mindig neked legyen igazad,
és azt tennéd, ami a kapcsolatotoknak a legjobb.
Millió dologban megalkudtam miatta.
Önszántadból tetted, nem?
Csak úgy tudsz a jövőre koncentrálni, ha elengeded a múltat.
- Nézz ide, John! - El fogtok válni a feleségeddel?
Kösz, hogy eljöttek.
A Newman's Own George-díja
Megújíthatnánk a fogadalmunkat a Times Square-en,
és még azt is balhézásként adnák el a sajtóban.
Carolyn!
Nézz ide! Ide!
Elnézést!
Szia! Gyönyörű vagy.
- Köszönöm. - Hogyhogy meggondoltad magad?
Tudom, milyen fontos ez neked.
Nézzetek ide!
És meg akarom próbálni.
Nézz Johnra! Nézz rá!
Korán jöttél.
Tudtam, hogy ha elkések, és elviharzol, nem tudlak majd utolérni.
Ez a kedvenc randihelyed?
Mit mondhatnék? Imádom a laminált étlapot.
Tudod, mire emlékszem az első randinkról?
- Hogy ellopták a bicajom? - Aha.
Meg arra, hogy azt mondtad…
úgy érzed, mintha mindig ott lebegne a fejed felett a felirat,
hogy „elhasalt a sármőr”, és mások csak ezt látnák belőled.
Én pedig megkérdeztem, neked mi a feliratod, és nem mondtad el.
- És igazából azóta sem. - Senkinek sem mondtam el.
Mert ha tudtad volna, hogy a feliratom az…
hogy „vigyázat, törékeny, nem olyan kemény, mint amilyennek tűnik”,
akkor lőttek volna a dolognak.
Nem kellett volna megfejtened, vagy lerombolni a falaimat.
És nem lett volna okod maradni.
De aztán megismertelek…
és beléd szerettem, és már nem akartam így élni.
Be akartalak engedni.
Ráébresztettél, hogy olyan ember vagyok…
aki azt akarja, hogy szeressék, hogy gondoskodjanak róla…
vigyázzanak rá, és…
- Honnan tudjuk, hogy nem bántjuk egymást? - Nem tudjuk.
Csak azt, hogy meg akarjuk próbálni.
Felépíteni egy közös életet. Társakként.
És az pontosan hogy nézne ki, John?
Nem hiszem, hogy a házasságunk kibírna még több reflektorfényt.
Tudom.
És ez azt jelenti, hogy újra kell gondolnom
a kapcsolatomat mindenkivel és mindennel, ami nem te vagy.
Mert te vagy az első.
Nem akarom, hogy úgy érezd, választanod kell.
Tudom, hogy óriási elvárások nehezednek rád,
és megértem, hogy meg akarsz felelni nekik.
Carolyn.
Te vagy az egyetlen dolog az életemben, amiről tudom, hogy a végzetem.
Szeretlek.
Én is szeretlek.
Arra gondoltam, hogy ha van kedved, elutazhatnánk valahova.
- Hova? - Ahova csak akarod.
Párizs. Belize. Tahiti.
Meddig?
Amíg haza nem akarunk jönni.
Bárhol is legyen az.
Vasárnap érek vissza Rory esküvőjéről.
Elővehetnénk a térképet,
és megkereshetnénk a világ legeldugottabb szigetét.
Teljesen kiment a fejemből.
- Rory esküvője. - Ne is foglalkozz vele!
- Caroline sem jön. - De én akarok.
Tényleg?
Igen.
Hiányzik, hogy táncoljak veled.
Nekem is hiányzik.
Ez talán még az elsőnél is jobb volt.
Mennem kell.
Kell egy ruha.
Mi van, ha elkapkodjuk?
Hogy érted?
Hát, hogy végre kezdenek jól alakulni a dolgok,
és nem tudom, hogy ha most egy Kennedy-esküvőn
megjelenünk a nagy nyilvánosság előtt, az jót tesz-e nekünk.
Normális, hogy félsz meg ideges vagy,
de teljesen más hozzáállással futtok neki ennek a hétvégének, mint régen.
Menj el a manikűröshöz!
Kezdd azzal!
- Oké. - Egyszerre csak egy lépés.
- Szeretlek. - Kösz, Laur. Majd beszélünk.
- Hyannis Port. - Üdv! Itt John Kennedy.
Standard meteorológiai tájékoztatást kérek VFR-repüléshez
Essex megyéből Martha's Vineyardra 18.00 körül.
Aha.
Pontosan mit mondott?
- Ideges volt. - De…
Azt hittem, ezen már túl vagyunk.
Nem egyik napról a másikra fogtok megváltozni.
Odaülök kicsit hozzá.
Oké.
Előremehetek a pilótafülkébe?
Elnézést! Bassza meg!
Hiányoztál.
Éreztem.
Minden rendben?
Igen, de most ülj vissza a helyedre!
Itt akarok maradni.
ELFORDULÁSJELZŐ 2 PERC
Semmi baj. Lélegezz! John. Lélegezz!
Lélegezz!
99 JÚL 16 ÜZEMZAVAR
FÜGGŐLEGES SEBESSÉG 100 LÁB PER PERC
Az Egyesült Államok Parti Őrsége, Cape Cod.
Rietta altiszt. Miben segíthetek?
Eltűnt egy gép a radarról Vineyardnál.
- Megkaphatnám a repülőgép adatait? - Piper Papa-Alpha-32-Romeo-301 Saratoga.
- És a pilóta neve? - Ifjabb John F. Kennedy.
Essex megyéből szállt fel, 50 km-re kell lennie a célállomástól.
Még át kéne…
Majd én megyek. Kinyitom.
SERIFFHIVATAL
- Miben segíthetek? - Elnézést a zavarásért.
A Custer megyei seriffhivataltól jöttünk.
A családjuk próbált telefonálni,
de tudjuk, hogy itt nincs térerő.
- Mi az? Mi történt? - Az öccséről van szó, asszonyom.
Bejelentették a gépe eltűnését.
Halló?
Tessék? Én…
Elnézést, megismételné?
Nem, úgy van. Én úgy értettem.
Várhatok, amíg megnézi, de szerintem nem változtat semmin.
Azt mondták, egy órán belül indulhatunk.
- Oké. - Mit mondjunk a kicsiknek?
Nem tudom. Csak… menjünk haza!
- Beszéltél a Hyannisi Reptérrel? - Nem tudtam őket elérni.
- Teddy azt mondta, ott sem szálltak le. - De biztos felszálltak?
Igen, megerősítette az Essex Megyei Reptér.
De biztos van rá magyarázat.
Rendkívüli hírekkel jelentkezünk.
Ifjabb John F. Kennedy gépének eltűnését jelentették Massachusetts partjainál.
A Piper Saratoga állítólag New Jersey-ből tartott
Martha's Vineyard felé, mikor eltűnt a radarról.
A Parti Őrség megerősítette,
hogy továbbra is mentőakcióként kezelik a helyzetet.
DAILY NEWS ELTŰNTEK
A hatóságok kérik, hogy jelentkezzen, aki tud róluk bármit.
VASÁRNAPI KÜLÖNKIADÁS
Kennedy szenátor úr, az elnök van a vonalban.
Elnök úr.
Értem.
Nagyra értékeljük az erőfeszítéseit, uram.
Köszönöm, hogy hívott.
Kérlek, ne mondj semmit!
Könyörgök.
Ne mondj semmit!
- Azt mondták… - Nem érdekel, Ed.
Nem csinálom ezt végig újra, oké?
Nem fogom.
Miért nem ülsz le?
Nem megyek sehova, Ed. Itt maradok, oké?
Mert ha kimegyek innen…
Az előbb még itt volt.
Nem halhat meg, Ed.
Nem halhat meg!
Ennek kurvára semmi értelme! Érted?
Ennek kurvára semmi értelme! Kurvára nincs értelme!
- Nem halt meg! - Drágám.
Nem! Nem halt meg!
Drágám…
- Ez nem igaz! - Drágám, úgy sajnálom!
Kérlek, ne csináld ezt velem! Nem bírom ki még egyszer.
Megint hívott Teddy.
Meg kell beszélnünk a temetést.
Hol akarja tartani? A Szent Péter-bazilikában?
Akkor mit mondjak neki?
Hogy szólok, amint döntöttem.
A New York Times is telefonált.
Egész életében azzal a kisfiúval azonosították…
ő pedig próbált kilépni egy tragédia árnyékából, amire nem is emlékezett.
Csak annyit akart, hogy önmaga lehessen.
De csak arra fognak emlékezni, ki lehetett volna.
Ha valaki repülés közben csak vizuálisan tájékozódik,
azaz a parti fényekre és a horizontra hagyatkozik
a műszerek helyett,
és a vaksötétben hirtelen mindent beborít a köd,
az óceán és az ég lényegében összeolvad,
és a pilóta elveszíti az irányérzékét.
Nem tudja, merre van a fel és a le,
ezért elkezdi korrigálni az irányt
az alapján, amit az összezavarodott agya mond.
De tudhatták, hogy épp lezuhannak?
Azt tudhatták, hogy valami nem stimmel,
de nem, nem feltétlenül.
Beszéltem egy szakértővel,
aki elmagyarázta, hogy olyan, mintha elragadna egy hullám.
A víz olyan…
Kérem, fogadd őszinte részvétemet!
Hol van?
- Tessék? - A feleséged.
Úgy volt, hogy itt lesz. Hol van?
Azt hiszem, a körülményekre való tekintettel úgy vélte,
jobb lenne, ha én segítenék megszervezni a temetést.
Valóban?
Biztosíthatlak, hogy csak tapintatos szeretne lenni.
Ezt az ürügyet találta ki neki a jogi csapata?
Tapintatos?
Ha így van, ki kéne rúgnia őket.
Mi lenne, ha…
Clinton elnök úr azt javasolta, hogy Johnt
az Arlingtoni Nemzeti Temetőbe, Kennedy elnök úr és Jackie mellé temessék,
az örökmécses mellé.
Azonban, ha egy helyre szeretnénk Johnt és Carolynt temetni,
a Holyhood Temetőt javasoljuk,
a Kennedy család temetkezési helyét a massachusettsi Brookline-ban.
Miért lenne a lányom olyan államban eltemetve, amihez semmi köze?
Ha jól értem, ez volna a két választási lehetőségem,
amiket oly kedvesen felajánlotok nekem?
Nem, természetesen nem.
De ha szeretnéd, hogy Carolynt John mellé temessék,
a család ragaszkodna hozzá, hogy John a Kennedy család halottai mellé kerüljön.
„A család ragaszkodna hozzá.”
Van képed idejönni, és feltételeket szabni nekem.
Nem, én csak a Kennedy család kéréseit közvetítem.
Ha a Kennedy családnak ez ennyire fontos, miért téged küldtek ide?
Akárhogyan is döntesz Carolyn…
Folyton őt emlegeted.
Folyton Carolynt emlegeted.
Talán emlékeztetnem kell, hogy nem egy, hanem két lányom ült a gépen,
amit John a halálba küldött?
Az, hogy nem térhetünk vissza a régi életünkhöz, nem jelenti azt,
hogy nem kaphatjuk meg, amiről mindig is álmodtunk.
Várlak ott, ahol minden kezdődött. Szeretlek, J
A férjednek volna mit csiszolni a modorán.
Biztosan csak félreértés történt.
Biztosíthatlak, hogy nem volt félreérthető amit és ahogyan mondott.
Nos, tudom…
Tudom, hogy ő a gyakorlati részére koncentrált a dolognak,
hogy ne súlyosbítsa a helyzetet.
Talán szerencsésebb lenne, ha legközelebb egy kevésbé bárgyú szóvivőt küldenél.
Talán jobb, ha elmegyek.
Még nem végeztem, és nem hagyom, hogy még egyszer leszereljetek.
Sok helyen azt írják, hogy azért zuhantak le,
mert Carolyn elment megcsináltatni a körmét,
és emiatt később tudtak felszállni.
Nem azért, mert az öcséd úgy indult el, hogy nem repülhetett volna sötétben,
hanem mert Carolyn miatt késve indultak el. A hiúsága miatt.
Tudsz erről?
Már nem olvasok híreket.
A becsületükön kívül mást nem tudok már megvédeni.
Az öcséd képei körbejárják a világot,
minden újság és magazin címlapján ő van.
Carolyn képe általában csak belülre kerül,
Lauren pedig gyakorlatilag csak egy lábjegyzet.
Nem volt híres, így gondolom, az ő arcával nem lehetne eladni a lapokat.
A hitem adott értelmet a világnak.
Segített megérteni a nagy egzisztenciális kérdéseket.
De most…
fülsiketítő a csend.
Hogyan élhetnék olyan világban, aminek semmi értelme?
Hogyan keljek ki az ágyból?
Amint kinyitod a szemed, ki kell kelned.
Mert egy másodperc múlva eszedbe jut, hogy a világ…
fájdalmasan üres.
Amikor 18 éves voltam, Londonban éltem
a családunk egyik barátjánál, aki parlamenti képviselő volt.
Egyik este, mikor elindultunk tőle, bomba robbant.
Az IRA a kocsija jobb első kereke alá erősítette,
és csak azért nem ültünk benne, mert késében voltunk.
Évekig tartott feldolgoznom.
Nem értettem, miért sújtja ilyen sok szörnyűség a családomat.
De valamiért életben maradtam, mikor felrobbant az a bomba.
Az egyetlen dolog, amit az egészből leszűrtem, az az,
hogy nincs logikus magyarázat arra,
hogy néhányunk miért élhet kicsit tovább, mint a többiek.
Csak az a biztos, hogy nem tudjuk, mennyi időnk van.
Semmi sem garantált.
Mostanra már biztos észrevetted,
hogy nem könnyen engedek közel magamhoz másokat.
Talán mert nem bízom bennük,
vagy talán mert úgy érzem, minél kevesebb embert ismerek…
annál kevesebb embert kell majd meggyászolnom.
Sajnos nem ismertem igazán Laurent.
De azt tudom, hogy hihetetlenül okos,
vicces, gyönyörű és lendületes nő volt.
Carolynt viszont jól ismertem.
Tudtam, hogy nehéz időszakon megy át.
És ahelyett, hogy próbáltam volna neki segíteni…
Életem végéig bánni fogom…
hogy nem tettem meg, amit megtehettem volna.
Azt mondta, már magára sem ismer.
És most így fog rá mindenki emlékezni.
Bárcsak elég ideig élt volna,
hogy másként maradjon meg az emberek emlékezetében!
Amilyen régen volt.
Annyiszor mondták már nekem
az életem során, hogy „őszinte részvétem”, meg hogy „sajnálom”.
Lassan kezd fehér zajjá válni, mintha azt mondanák: „Egészségedre!”.
De most itt ülök veled szemben…
és szeretném, ha tudnád, mennyire sajnálom.
De azt is tudom, hogy ez nem elég.
Nem.
És sosem lesz az.
Emlékszem, egyszer, mikor Johnnal beszélgettem, azt mondta,
azt szeretné, ha elhamvasztanák, a hamvait pedig a tengerbe szórnák.
Arra gondoltam, hogy…
Hogy talán elszórhatnánk együtt John, Carolyn és Lauren hamvait.
Egyként.
szívünkben örökké él János 3:16
MEGEMLÉKEZÉS - TIME IFJ. JOHN FITZGERALD KENNEDY
TRAGÉDIA - APA & FIA
JOHN, CAROLYN & LAUREN EMLÉKÉRE NYUGODJATOK BÉKÉBEN
NYUGODJ BÉKÉBEN VÉRBELI AMERIKAI FÉRFI
Itt vannak a kocsik.
Oké, köszönöm.
Nem kérdezem meg, hogy bírod. Mindig is idióta kérdésnek találtam.
Tudtam, hogy elment.
Amint meghallottam a dörömbölést az ajtón, hirtelen átjárt ez az érzés.
Ez a nyomasztó rettegés.
Én is így éreztem, mikor felhívtak a szüleim gépe miatt.
Huszonhét éves voltam. Három kisgyerekkel és egy újszülöttel.
Emlékszem, hogy megcsörrent a telefon a hyannisi házunkban,
de valamiért nem vettem fel.
Aztán újra megcsörrent. Aztán újra és újra.
Fel sem fogtam, milyen fiatal voltál, mikor ez történt.
Azt hiszem, én sem fogtam fel.
Igaz, vér szerint nem vagyok Kennedy, de te és én sokban hasonlítunk.
Büszkék vagyunk az elszántságunkra és a függetlenségünkre.
Ezért idegenkedünk a szánalom minden formájától.
Nem elég, hogy túl kell élnünk ezeket a veszteségeket.
Biztosítanunk kell, hogy ne ezek határozzanak meg minket.
És ez kimerítő.
Nehéz elképzelni, hogy egyszer nem így fogom érezni magam.
A gyász sosem fog eltűnni.
A gyásszal való kapcsolatod fog megváltozni.
Egyszer csak rájössz, hogy változtathatsz rajta.
Mikor úgy érzed, nincs más választásod.
Nem, hanem mikor megérted, hogy megteheted.
Megértem, hogy még jobban magadba zárkóznál.
Hogy elmenekülj a kíváncsi szemek és a sugdolózás elől.
De a magány nem mindig biztosít békét.
Ha úgy lenne, már rég eltűntem volna.
Kennedy nők vagyunk, és még mindig itt vagyunk.
És ez nem lehet véletlen.
„A halál semmi.
Nem számít.
Csak a szomszéd szobába osontam.
Semmi sem történt.
Minden úgy marad, mint régen.
Én vagyok én, és te vagy te,
és a régi életünk, amit oly' boldogan éltünk együtt,
érintetlen, változatlan.
Bármit is jelentettünk egymásnak, most is azok vagyunk.
Szólíts annak, aminek eddig szólítottál!
Oly' könnyedén beszélj rólam, ahogy eddig is tetted!
Ne változtass a hangnemeden!
Nincs szükség sem ünnepélyességre, sem szomorúságra.
Az élet ugyanazt jelenti, amit eddig is jelentett.
Ugyanolyan, mint eddig is volt.”
„Ne állj sírva a sírom mellett.
Nem vagyok ott. Nem hajtottam álomra szememet.
Én vagyok az ezernyi tomboló szél.
Én vagyok a havon megcsillanó fény.
Én vagyok a gabonát érlelő napsugár.
Én vagyok a gyengéd eső egy őszi délután.
Amíg téged reggel átölel a csend,
Én vagyok a mindent felrázó lendület.
Míg a madarak hangtalan köröznek az égen,
Én vagyok a nappalt felváltó éjjel.
Ne állj sírva a sírom mellett.
Nem vagyok ott.
Nem haltam meg.”
Elizabeth Beller „Once Upon a Time” című könyve ihlette
A feliratot fordította: Bednárik Henriett