Inspirat din fapte reale. Orice asemănare are scop dramatic.
POVESTE DE DRAGOSTE
JOHN F. KENNEDY JR. ȘI CAROLYN BESSETTE
- Bună! - Bună!
Cum a fost?
Știi cum e…
A fost lansarea cărții unui jurnalist, în Midtown. Tu cum crezi c-a fost?
- Foarte bine? - Extrem de bine.
- A trecut și Anthony pe acolo. - Cum arăta?
- Slăbit. - Mă întreb de ce s-a obosit să vină.
Viața e pentru cei vii.
Asta înseamnă viața? Petrecerea unui jurnalist în Midtown?
Eu m-am distrat.
- Da? - Da.
Deși m-a încolțit 20 de minute artista care poartă pălăriile alea.
Lizzie e agentă de presă.
O crezi artistă doar pentru că se pricepe la ce face.
- Ce faci? - Ce ți se pare că fac?
Iubesc cântecul ăsta!
Știi ce mai iubesc?
Te iubesc pe tine.
Și eu te iubesc.
Ar fi fost mai distractiv dacă veneai și tu.
Totul e mai distractiv când vin și eu.
Așa e de obicei.
Cred că e prima melodie pe care am dansat.
- Vai, abia ne cunoșteam! - Eu te cunoșteam. Știam cine ești.
- Da? - Erai neînfricată.
Nu, eram îngrozită.
Intrai oriunde plină de încredere.
- La trecut? - Nu… Înțelegi ce vreau să spun.
Mi-ai lipsit în seara asta, iubito.
Toți întrebau unde ești.
Nu mai știu ce scuze să inventez.
Se răcește mâncarea.
Iartă-mă! Nu încercam să te fac să te simți vinovată.
Dar mi-ai lipsit.
A fost doar o petrecere mediocră în Midtown.
Nu pare că am ratat prea multe.
Puteai să nu te duci dacă voiai să mă vezi.
Faptul că nici nu te-ai gândit la asta mă face
să cred că important nu e să fim împreună, ci să ne vadă alții.
Ideea e că nu-mi place să merg singur.
- Te temi de gura lumii? - Nu.
Puțin, desigur. Știi ce se întâmplă când mă duc singur.
Apare alt articol în care scrie că divorțăm.
O să apară câte un articol orice am face.
- Așa că… - Exact. Nicicum nu e bine.
Se pare că suntem de acord.
Mi-ar plăcea doar să nu stăm numai în apartament.
Am o idee nebunească.
- O farfurie? - Hai în excursie!
- Unde? - Unde vrei.
Paris, Belize, Tahiti.
- Tahiti? - Da, Tahiti.
Doar noi doi, la plajă. Fără petreceri, fără obligații, fără presă.
Fără haine…
- Carolyn… - Serios!
- Poate după sărbători. - După sărbători? John, e august.
E 30 august. E aproape septembrie.
Avem dineul fundației Delancey Street în San Francisco.
Ne întoarcem la Săptămâna Modei, apoi eu plec în Cuba.
După aceea, mergem pe Vineyard, direct la Red Gate.
Apoi avem petrecerea de Halloween a lui Terry și Valerie.
În noiembrie avem cina aniversară a revistei,
Ziua Recunoștinței la Hyannis, Crăciunul cu verii, ziua ta în ianuarie.
Putem pleca dacă nu vrei să ieși cu prietenii tăi.
Spui că nu putem pleca în vacanță până în 1998?
Sigur că nu. Weekendul viitor mergem la Hyannis, nu?
Băga-mi-aș, am uitat!
Mulți consideră Cape una dintre cele mai frumoase regiuni.
Da, știu asta. N-am o problemă cu Cape. E vorba de atmosferă.
La ce te referi?
- Pe bune… - Nu, spune-mi! Varsă tot!
Nu e relaxant. E calculat fiecare minut din zi.
Nu dormim până târziu, nu stăm la plajă, nu ne plimbăm.
N-avem intimitate, deci nu facem sex.
Nu e niciodată destulă apă caldă, ceea ce mă uimește,
fiindcă există instalații moderne.
E mereu rece chiar și în toiul verii.
Și există niște reguli nescrise care sunt ridicole.
Jocurile de societate sunt interzise, dar ești încurajat să joci cărți.
Care e diferența?
Poți mânca iaurt la micul-dejun, dar la prânz…
Îl citez pe vărul tău: „E pentru obsedați de diete.”
Și nu ai voie să te uiți la televizor pe timpul zilei.
Nu e o regulă, doar că… Vrei să te uiți la televizor ziua?
Vreau să am opțiunea.
E păcat să stai la televizor într-o zi frumoasă de vară.
- Deci chiar e o regulă. - E o normă.
Nu e pare deloc o normă, crede-mă.
Toți mă judecă atunci când citesc reviste.
Înainte să spui că și Caroline citește reviste,
vreau să menționez că ea citește The New Republic,
care, deși practic e o revistă, e mai mult o carte în esență.
Vogue e o revistă.
Și am văzut cum se uită toți curioși când refuz un cocktail.
Am ajuns să consum preventiv cocktailuri Dark 'n' Stormy.
Altfel oamenii cred că sunt gravidă.
Nu glumesc.
Simt că sunt la expoziție. Parcă mă privește mereu cineva.
Corpul meu e ca un raport care transmite starea relației noastre.
Poți bea Sea Breeze.
- Și scoicile. - Scoicile?
De 4 Iulie, familia ta a ținut cinci petreceri în trei zile.
Șase, de fapt.
Am gătit scoici noaptea, dar te-am lăsat să dormi.
Cine vrea scoici la miezul nopții? E diabolic, chiar sadic.
Bine, am înțeles.
- Hyannis are un specific. - Nu, eu am spus că e „sadic”.
- Îmi place familia noastră, scuze. - E familia ta.
- E și familia ta. Familia e importantă. - Noi doi suntem o familie.
Alo?
Ce? Ce s-a întâmplat?
- Lauren, mai ușor, mă sperii. - Ce se petrece?
Bine, pe ce canal? Îl pornești tu?
Bine, te sun eu înapoi. Te iubesc. Pa!
Noutăți despre starea prințesei Diana,
implicată într-un accident rutier la Paris în seara asta.
E în stare gravă. O însoțea partenerul ei, Dodi Al-Fayed.
Potrivit poliției, el a murit în accident.
- Dumnezeule! - La fel și șoferul.
Bodyguardul prințesei a fost rănit. Încă nu cunoaștem starea acestuia.
- S-a petrecut… - Dumnezeule!
…în timp ce erau urmăriți de niște paparazzi pe motociclete.
- Intrau într-un tunel. - Doar ce o văzusem.
La înmormântarea lui Gianni. Am stat în spatele ei.
Ea ține legătura cu Parisul pentru informații noi.
- Nina, mă auzi? - Da, te aud.
Dodi Al-Fayed e un milionar renumit. Ai vești despre starea lui?
Poliția și ceilalți susțin că acesta a…
Tot ce știm e că el și șoferul au murit în accident,
dar și un bodyguard.
Știm în ce stare e?
- Carolyn! - Momentan, nu.
- A fost dusă… - Carolyn!
Da.
Paharele din mașina de spălat sunt curate?
Ce?
Paharele din mașina de spălat sunt curate?
Nu știu.
Palatul Buckingham încă nu a reacționat…
Nu știi dacă ai pornit mașina sau nu?
- Ce? - Nu înțeleg cum de nu știi.
- Ori da, ori ba. - De ce mă întrebi?
Ai stat acasă toată ziua. Ai auzit mașina de spălat?
Da, am pornit-o.
Paparazzii încercau s-o fotografieze pe prințesa Diana
cu Dodi Al-Fayed, un milionar faimos
cu care are o relație amoroasă de două săptămâni.
S-a făcut multă publicitate în timp ce erau la Paris?
- Mulți știau că sunt acolo. - Da.
Tabloidele și presa au scris mult despre asta…
Unde a avut loc accidentul de la Paris?
Cred că la intrarea în tunel.
Era intrarea în tunelul subteran care trece pe sub Sena.
E o zonă cunoscută pentru turiști. Foarte populară.
Revenim la locul accidentului.
Se poate observa clar spatele Mercedesului,
dar fața e de nerecunoscut
după o coliziune care a avut loc la viteză mare.
În față, cele două pete de culoare albă sunt rămășițele airbagurilor.
Prințesa Diana generează mult interes, dar și bani pentru proiecte interesante…
- Mă duc să alerg. - Ce?
- …să atragă atenția asupra ororilor… - John!
Mă întorc imediat.
Diana a fost recent…
…pe prima pagină a ziarelor,
mai ales în Marea Britanie, despre relația ei cu Dodi Al-Fayed,
când s-ar fi alăturat partenerului milionar de 40 de ani
și unor prieteni într-o croazieră pe Mediterană,
atrăgând atenția asupra vieții sale personale.
Vacanța ei privată a fost filmată de paparazzii italieni
care acum vând fotografiile celui care dă mai mult.
Vom continua să transmitem…
…scria că, citez: „Prințesa Diana a murit.”
…o tragedie, confirmată în această seară de Palatul Buckingham.
Lumea a pierdut-o pe prințesa Diana, la 36 de ani.
Cauza oficială a morții e un stop cardiac,
- …provocat de leziuni grave. - A murit.
Leziunile au fost cauzate de o coliziune la viteză mare.
Dacă v-ați alăturat abia acum, transmitem…
- Au ucis-o. - …tragicul accident…
A făcut totul bine, a stat la poze, le-a dat tot ce au vrut, dar ei…
Partenerul ei, Dodi Al-Fayed, a murit pe loc.
Tot au ucis-o.
- Chirurgii de la spitalul din apropiere… - Foarte trist!
- E monstruos. - Au pierdut lupta.
Era prințesa lor, dar au tratat-o ca pe o pradă.
S-a iscat o frenezie când rămas fără puls.
Mă duc să mă spăl pe față.
…paparazzii urmăreau mașina prințesei la viteză foarte mare.
Șapte bărbați au fost arestați și rolele de film au fost confiscate.
Lumea începe să afle vestea…
E macabru să urmărești asta acum,
când cineva își trezește acum copiii,
care vor afla de la TV că le-a murit un părinte.
…el și Prima Doamnă au transmis condoleanțe Palatului Buckingham.
Se zvonește că familia regală se află la Balmoral, în Scoția…
Scuze, n-am vrut să te supăr.
Bieții băieți! Măcar se au unul pe altul.
Ca tine și Caroline.
- Ca mine și Caroline? - Da.
Nu se compară cu ce am pățit noi doi.
Sunt prinți. Membrii unei monarhii.
Aveam trei ani când a murit tata. Am crescut aici.
Mergeam cu bicicleta la școală. E diferență mare.
Bine.
Spui că n-a fost așa.
Dar cum a fost?
- Nu vorbesc despre asta. - John…
Faci presupuneri despre cum a fost copilăria mea.
Deja face asta toată lumea. Nu vreau să mi-o spună și soția mea.
John…
Încerc să înțeleg.
Nu te sperie?
John!
Fie!
Vrei să știi de ce mă tem? Vrei să știi ce-mi trece prin cap?
La ce m-am gândit în timpul alergării? Că n-o să mai ieși niciodată din casă!
Văd o paralelă între situația noastră și ce a pățit ea?
Sigur că da. Dar pot să spun asta?
Nu. O să te împiedice să-ți trăiești viața.
Vrei să știi de ce nu mă uit?
Fiindcă nu m-aș mai opri niciodată.
Să-ți spun de copilăria mea?
Nu-mi amintesc deloc când a murit tata.
Dar îmi amintesc clar că mama era în transă.
Orele petrecute de mine cu Caroline și cu bona,
în timp ce mama plângea singură într-o cameră întunecată.
De ce nu putea să se joace cu mine?
Am văzut-o pe mama murind, nu pe tata.
Am văzut-o murind de două ori.
Acum văd cum te îndepărtezi tu.
Alegi întunericul.
Văd cum se întâmplă și mă simt iar abandonat.
Ești singura pe care nu o pot pierde. Înțelegi asta?
Am pierdut atâția oameni! Nu pot să te pierd și pe tine.
Nu pot să te pierd.
- John… - Nu pot.
- Nu pot să te pierd, Carolyn. - Respiră…
Nu plec nicăieri.
Respiră…
UN AN MAI TÂRZIU…
O să te arzi.
- Sigur nu vrei să te ajut? - Nu, mă descurc.
Cât vin am băut!
Bună, Jason! Sunt John. Am luat cina. Sunt acasă.
Sună-mă oricând.
- De ce-ți suni instructorul de zbor? - Cum adică? Vorbesc des cu el.
Mai am 40 de ore până să ajung pilot acreditat.
Doar ce ai căzut în timp ce zburai cu conserva aia.
E clar că ai nevoie de mai mult timp.
Se numește Buckeye, dar e un aparat complet diferit.
N-are nicio legătură cu avioanele.
I-ai promis lui Caroline că nu mai pilotezi.
De când te interesează ce vrea Caroline?
Ce faci?
- Vreau țigările. - Ia loc! Ți le aduc eu.
- Nu vreau să șchiopătezi pe scări. - Nu sunt sus. Sunt în camera mea.
Dacă plecăm acum, putem prinde petrecerea Vanity Fair de la Pravda.
John, nu poți pune presiune pe gleznă! Fără petreceri, fără scări, fără zbor.
Luăm un taxi. Stau jos acolo.
- Fir-ar! - Sunt epuizată. Dacă tu vrei, du-te!
Epuizată? E abia ora 23:00.
Încetează cu lumânarea aia!
Ne certăm cumva?
- Nu, e în regulă. - Ce mai e acum?
Dacă vrei să te implor, asta o să fac.
Sau poți trece la partea în care îmi spui cu ce am greșit.
Ai zis să lucrez pentru Petra.
- Când? - Acum 30 de minute.
Ai insistat să organizăm cina.
Spunea că e greu să găsești o persoană cu experiență, dispusă să o ia de la zero,
pe un salariu mai mic, și ai țipat…
- N-am țipat. - Ba da, John. Ai țipat.
Erai în celălalt capăt al mesei.
Am spus că ai experiență în modă.
- Și n-ai nevoie de bani. - PR.
- Am experiență în PR. - La Calvin Klein. Aia e modă, nu?
Petra are colecție de bijuterii. Eu nu fac așa ceva.
Scuze că am insinuat că ai gusturi bune.
Da, știu să-mi cumpăr bijuterii, nu să le creez.
E umilitor să mi se ofere job după job, fără legătură cu calificările mele.
- Când am făcut asta? - Mereu.
M-ai împins spre André Leon Talley la strângerea de fonduri.
- Ba nu! - Ba da, John!
Parcă aș fi o povară de care ai vrea să scapi. Ești…
- Murdărești masa de ceară. - Parcă urai masa asta.
Și cum adică am insistat să organizăm cina asta?
A fost ideea ta, nu?
Nu puteam propune un restaurant sau alt loc în afara apartamentului.
Te-ai supărat că am organizat o cină pentru prietenii tăi?
Mă deranjează când faci asta.
Ce anume?
Faci diferența între prieteni. Suntem împreună. Sunt prietenii noștri.
Bine, Carolyn.
- Gata cu pronumele ăla! - Ce faci?
Scuze că gramatica mea te jignește!
Păreai fericit să te întreții cu prietenii mei.
Ei mă bombardau cu întrebări.
Da!
Cred că oamenilor le e jenă să te întrebe pe tine despre viața ta,
fiindcă nu cred că vrei să vorbești.
Despre viața mea? Cum adică?
Că încă încerci să-ți găsești rostul.
Rostul…
Ajunge cu presiunea asta de a-mi găsi un rost!
De ce e necesar?
Numai asta aud de la familia ta, prietenii tăi,
presă și mai ales de la tine.
Nu e suficient să fii un Kennedy.
Trebuie să lucrezi la NRDC, să faci un documentar sau să scrii o carte.
Am 33 de ani. Lucrez de la 15 de ani.
Nu mă pot bucura puțin de căsnicie și de viață?
Asta faci toată ziua în apartament? Te bucuri de viață?
Încerc să-mi dau seama.
Nu vreau să intru într-un consiliu
doar ca să te simți mai bine când ești întrebat de mine.
Tu ar trebui să înțelegi asta.
- Eu? - Da, John.
Tu ar trebui să știi cum e.
Dar îmi tot oferi un ajutor inutil, de parcă jobul meu ar fi
să resping întruna toate propunerile despre cum să-mi umplu zilele și…
mă simt vinovată.
Știu că tu crezi că mă ajuți, dar…
nu e așa.
Mi se pare că mă judeci.
Și ce vrei să fac când te plângi că viața ta pare pierdută?
Să stau și să nu spun nimic?
Da. Nu spune nimic!
Doar ascultă-mă.
Asta vreau de la tine.
Să mă asculți și să mă lași să mă simt pierdută.
Pot să mă simt pierdută?
Îmi permiți să fac asta?
- Da, pot face asta. - Bine.
Știu că e descurajant să o iei de la zero, dar gândește-te la mama mea!
Dumnezeule!
A citit toată viața și a ajuns editor la 46 de ani.
Patruzeci și șase. Știu, John.
Ideea e că și-a găsit un rost
în ciuda atenției publice sau amenințării acesteia.
Mi-e imposibil să exagerez când spun că sunt conștientă
că mama ta a fost impresionantă.
Crede-mă!
Mama ta ar fi putut lucra la o editură
când era măritată cu cel mai faimos bărbat din lume?
- A lucrat după ce a rămas văduvă. - Gata cu mama mea!
- Tu ai vorbit de ea. - Și acum nu mai vreau.
- Tu vorbești des despre mama. - Ea se poate apăra.
Ai noroc că nu te-am prezentat mamei,
fiindcă n-ar fi încurajat relația noastră.
- N-aș fi ascultat-o. - Da, sigur.
- Trebuia s-o ascult pe a mea. - Ce?
Mama mi-a spus să pun capăt relației.
Când?
- La nuntă. - Așa e. Discursul.
Nu, mai devreme.
- La amiază. - Ce vrei să spui?
Carolyn!
Carolyn, despre ce vorbești?
Mama a venit în camera mea
în ziua repetiției și m-a avertizat să nu mă mărit cu tine.
A spus că nu mă vei pune pe primul loc,
că vei alege mereu jobul, familia sau pe tine însuți,
că nu vei avea loc pentru mine în viața ta.
Și i-am spus că se înșală.
- Acum nu știu ce să mai zic. - Dar chiar te las în pace.
Nu, John. Asta crezi tu, dar ești mereu plecat.
Vii acasă la miezul nopții. Azi-noapte te-ai întors la 03:00.
- Am avut de lucru la revista George. - Mereu…
Mereu ai de lucru.
Sau ieși să bei ceva după lucru,
urmărești un scriitor sau investitor sau schimbi layoutul.
Dacă nu, un eveniment caritabil,
o strângere de fonduri sau alegeri în Senat.
Deci nu sprijini ideea.
Te sprijin pe tine.
Te-aș sprijini dacă ai crede cu adevărat în asta,
dar totul vine dintr-o obligație prost înțeleasă.
Ca ideea cu prânzul.
Am două prânzuri pe săptămână rezervate pentru tine.
Nu înseamnă că vrei să stai cu mine.
- E același lucru. - Nu, e doar o listă.
Vrei doar să scapi de vină.
- Ce vină? - Nu vrei să stai cu mine.
Nu vrei să vorbești cu mine. Dormi în altă cameră.
Vorbesc mereu cu tine.
Nu, John. Nu te interesează persoana mea. Nu-mi ceri sfatul.
Nu te fascinează ce vreau să spun. Nu ești curios.
Vorbești cu mine doar cât să menții pacea, să previi alte discuții.
Erai disperat să petreci fiecare secundă cu mine,
iar acum căsnicia e un popas între locurile în care chiar vrei să fii.
Și înțeleg.
Cred că e dificil să vezi cât de nefericită mă faci.
Știi ceva? Chiar e dificil.
Doar asta fac în ultima vreme.
Dezamăgesc oamenii.
Mă cert toată ziua cu editorii, investitorii, bancherii.
Toți îmi spun să renunț la revistă.
Apoi vin acasă și ne certăm fiindcă sunt mereu plecat.
Mi-e groază să mă trezesc cu gândul că ne vom certa iar.
Partea proastă e că vreau să-ți vorbesc,
dar te simt foarte distantă.
Nu ești cu adevărat aici.
Și mi-e dor de tine, de persoana de care m-am îndrăgostit.
Sunt chiar aici, John.
Sunt cea de care te-ai îndrăgostit.
Dar tu nu mă vrei așa.
Vrei versiunea rece, de neatins, strălucitoare, care e ca un trofeu.
Când am început să fiu vulnerabilă…
Crezi că ești vulnerabilă?
Pentru asta, ar trebui să vrei și să ai nevoie de ceva.
Tot ce faci e să-mi spui întruna cât de mult îți urăști viața.
Știam eu! Nu trebuia să las garda jos.
Mi-am încălcat regula. Ce proastă!
- Mă pregăteam. - Pentru ce?
Mereu mă pregătesc.
Toată viața m-am pregătit
ca să mă pot descurca singură în caz de ceva.
Nu e diferită situația.
Știai cine sunt.
Mi-aș dori ca oamenii să nu-mi mai spună asta!
- Nimeni nu știe cu cine se căsătorește. - Se pare că nu.
- Oamenii se mai schimbă, John. - Eu nu m-am schimbat.
O spui de parcă ar fi o virtute de lăudat.
Nu mi-ai făcut loc în viața ta.
Spune-mi un lucru pe care l-ai schimbat de când ne-am căsătorit!
Apartamentul, jobul, prietenii,
weekenduri la Red Gate sau Hyannis, același program.
Viața mea s-a schimbat complet. Înțelegi asta?
E alegerea ta!
Te porți de zici că ai ghinion din cauză că ți-am dat un ultimatum,
de parcă n-ai avea nimic de spus în relația asta.
Nu te-am obligat să-ți dai demisia sau să te măriți cu mine.
Nu ți-am spus să lași tabloidele să-ți distrugă viața.
Dar cred că-ți place haosul cu presa.
- Poftim? - Da, ca să-mi scoți ochii.
Să mă pedepsești și să mă condamni
fiindcă nu controlez ceva ce nu ține de mine.
Savurezi asta. Parcă nu știi altceva, decât să fii o victimă.
Mulțumesc! Îți place că mă urăsc toți.
Desigur, ești fiul Americii,
iar eu sunt o altă tragedie pe care o înduri.
Păi… Cred că mi-a ajuns.
Ce vrei să spui?
John, ce vrei să spui?
Poate am îndurat destule tragedii în viața asta.
Fir-ar!
John, întoarce-te!
John!
John, ce faci?
- Ce… - Nu mai pot face asta.
Despre ce vorbești? Ce să faci? Ce vrei să spui?
Tot ce ating se destramă, iar acum se întâmplă și cu noi doi.
Dacă rămân, poate fac sau spun ceva regretabil.
Cum ar fi?
O să stau la Stanhope o zi sau două.
Nu, John. Spune-mi ce voiai să spui!
Niciun cuvânt nu m-ar răni mai tare decât plecarea ta.
Știi cum e să văd în ochii tăi că eșuez în căsnicia asta?
Cum am eșuat ca avocat și acum cu revista?
N-am putut s-o ajut pe mama. Nu pot nici cu Anthony.
- Nu mai pot suporta încă un eșec. - Nu, John!
Ai spus că relația noastră n-are sfârșit.
Ce s-a întâmplat cu asta, John? Ce s-a întâmplat?
Ai zis că relația noastră nu se sfârșește. Ce s-a întâmplat?
- Nu se sfârșește. - Ba da.
Fugi.
Nu vreau să-ți mai fac rău, Carolyn. Vreau să fiu cu tine.
- Atunci fii cu mine! - Nu vreau să ne certăm.
Trebuie.
Oamenii se ceartă. Rămân și se ceartă.
Dacă o ținem tot așa, o să ne pierdem.
Nu mă părăsi, te rog!
Te rog!
Nu-i da dreptate mamei mele!
Promit că mă întorc.
Te iubesc.
Subtitrarea: Iulia Ștefan