Inspirert av ekte hendelser. Med fiksjon. Likheter er av dramatiske grunner.
Hei.
Hvordan var greia?
Du vet.
Det var en journalists boklansering i Midtown.
Hvordan tror du det var?
-Helt fint? -Voldelig fint.
Anthony stakk innom.
Ja? Hvordan så han ut?
Skrøpelig.
Lurer på hvorfor han kom.
Livet er for de levende.
Er det å leve?
-En journalists boklansering i Midtown? -Jeg hadde det gøy.
-Hadde du? -Ja.
Men jeg ble fanget i 20 minutter
av kunstnerdamen med de hattene.
Lizzie er PR-rådgiver.
Du tror hun er kunstner fordi hun er en god PR-rådgiver.
Hva gjør du?
Hva ser det ut som?
Jeg elsker denne sangen.
Vet du hva annet jeg elsker?
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også.
Kvelden hadde vært mye gøyere om du var der.
Alt er gøyere når jeg er der.
Det er vanligvis sant.
Jeg tror dette er den første sangen vi danset til.
Vi kjente hverandre knapt da.
Jeg kjente deg. Jeg visste hvem du var.
-Ja? -Du var fryktløs.
Nei, jeg var livredd.
Slik du pleide å gå inn i et rom og bare eie det.
Pleide?
Nei, du vet hva jeg mener.
Kjære, jeg savnet deg i kveld.
Alle spurte hvor du var.
Det er vanskelig å holde styr på alle unnskyldningene.
Du er sulten. Vil ikke at maten blir kald.
Beklager. Jeg prøvde ikke å gi deg skyldfølelse.
Jeg bare savnet deg.
Det var en middelmådig boklansering i Midtown. Jeg…
Høres ikke ut som jeg gikk glipp av mye.
Om du var desperat etter å se meg, hadde du droppet den.
Det at du ikke tenkte på det som et alternativ…
Føle at dette ikke bare handler om tid sammen,
men om at folk skal se oss tilbringe tid sammen.
Jeg bare hater å dra på disse greiene alene.
På grunn av hva folk vil si?
Nei.
Det er en del av det.
Du vet hva som skjer når jeg drar på slikt alene.
Nok en annen overskrift som sier at vi skal skilles.
På dette tidspunktet vil de skrive en historie uansett hva.
-Så… -Nettopp.
Vi rammes uansett.
Ja. Jeg føler at vi sier det samme.
Jeg sier bare at jeg vil tilbringe tid med deg utenfor leiligheten.
Jeg har en sprø idé.
-En tallerken? -La oss dra på tur.
-Hva slags tur? -Hvilken som helst tur.
Paris, Belize, Tahiti.
-Tahiti? -Ja, Tahiti.
Bare du og jeg på stranden.
Ingen fester, forpliktelser eller presse.
Ingen klær.
-Carolyn. -Jeg mener det.
Kanskje etter sommeren.
Etter sommeren? John, det er august.
Trettiførste august. Så godt som september.
Vi har Delancey Street Foundation-middagen i San Francisco.
Tilbake til New York for moteuka.
Så har jeg Cuba-turen.
Etter det er vi på Vineyard, rett til Red Gate.
Så tilbake i byen for Terry og Valeries halloweenfest.
Det er jubileumsmiddag for George i november.
Thanksgiving i Hyannis.
Jul med søskenbarna.
Bursdagen din i januar.
Tenkte du ville være med venner, men ja, en tur høres fint ut.
Ok, så det du sier, er at vi ikke kan dra på ferie før 1998?
Selvfølgelig ikke.
Vi skal til Hyannis neste helg.
Faen, det glemte jeg.
Mange anser Cape som et av de vakreste områdene i landet.
Ja, jeg vet det.
Jeg har ikke noe problem med Cape, men eiendommen.
Hva med den?
Kom igjen.
Nei, få høre.
Ut med det.
Det er ikke avslappende. Hvert minutt er gjort rede for.
Vi kan ikke sove lenge, sitte på stranden eller gå en tur.
Ikke noe privatliv, så vi har aldri sex.
Det er aldri nok varmtvann, noe som er forbløffende
med tanke på det moderne rørsystemet.
Og selv midt på sommeren er det alltid kaldt. Hvordan?
Så er det alle disse sinnssyke uskrevne reglene.
Som at brettspill er forbudt, men å spille kort oppmuntres.
Hva er forskjellen?
Yoghurt til frokost er fornuftig, men yoghurt til lunsj er…
Jeg siterer fetteren din: "Noe slanke-dritt." Ja.
Og regelen om ingen TV på dagtid.
Det er ikke en regel.
Det er bare… Vil du se på TV på dagtid?
Jeg vil ha muligheten.
Å tilbringe dagen foran TV-en på en vakker sommerdag, er bortkastet.
Så det er en regel?
Det er en norm.
Tro meg, det er ikke noe normalt ved det.
Alle gir meg dømmende blikk når jeg leser magasiner.
Og før du sier at Caroline også gjør det hele tiden,
la meg si at Caroline leser The New Republic.
Teknisk sett er det et magasin, åndelig, er det en bok.
Vogue er et magasin.
Jeg har merket alles forventningsfulle blikk
når jeg avstår fra en cocktail. Jeg sluker Dark 'n' Stormy-er nå.
Jeg må drikke, ellers vil folk tro jeg er gravid.
Du tror jeg tuller. Jeg mener det.
Jeg føler at jeg er på utstilling, det er en følelse av synlighet.
Kroppen min er et levende og pustende karakterkort
som viser tilstanden til forholdet vårt.
Du kan jo drikke Sea Breeze.
-Og muslingene. -Muslingene?
I 4. juli-helgen spiste familien din muslinger fem ganger.
Seks, faktisk.
Vi spiste midnattsmuslinger, men jeg lot deg sove.
Hvem vil ha muslinger ved midnatt? Det er djevelsk. Det er sadistisk.
Ok, jeg forstår.
-Hyannis kan være spesifikt. -Nei, jeg sa "sadistisk".
-Jeg liker å tilbringe tid med familien. -Familien din.
De er din også.
-Familie er viktig. -Ja, vi to er en familie.
Hallo.
Hva?
Hva skjedde?
Lauren, ro deg ned, du skremmer meg.
Hva skjer?
Ok, hvilken kanal?
Kan du…
Ja, la meg ringe deg tilbake, ok?
Glad i deg. Ha det.
En oppdatering om tilstanden til prinsesse Diana
som var involvert i en trafikkulykke i Paris i kveld.
Tilstanden hennes er alvorlig.
Hun kjørte med vennen sin, Dodi Al-Fayed.
Ifølge politiet døde han i ulykken…
-Herregud. -…sammen med en sjåfør.
Prinsessens livvakt ble også skadet. Vi vet ikke tilstanden hans nå.
-Ulykken skjedde… -Herregud.
…da Dianas bil ble forfulgt av en gruppe paparazzier på motorsykler
i en tunnel
-langs Seinen. -Jeg så henne nylig.
-Hva? -I Giannis begravelse
satt jeg rett bak henne.
Hun har overvåket Paris etter ny informasjon.
-Nina, hører du meg? -Ja, det gjør jeg.
Dodi Al-Fayed var en veldig berømt mann. Millionær også.
Noe nytt om tilstanden hans?
Vi har politirapporter og andre som sier at han faktisk…
Vi vet bare at han og sjåføren er døde.
og en livvakt…
Hva slags skader har hun?
-Carolyn. -Ikke for øyeblikket.
-Vi vet hun har blitt kjørt… -Carolyn.
Ja.
Er glassene i oppvaskmaskinen rene?
Hva?
Glassene i oppvaskmaskinen, er de rene?
Jeg vet ikke.
Ingen kommentar fra Buckingham Palace…
Vet du ikke om du startet oppvaskmaskinen?
-Hva? -Hvordan vet du ikke det?
-Enten ja eller nei. -Hvorfor spør du?
Du har vært hjemme i hele dag. Hørte du oppvaskmaskinen gå?
Ja, jeg startet den.
Paparazziene har selvsagt prøvd å fotografere Diana
med Dodi Al-Fayed, en berømt millionær
som hun har vært i et romantisk forhold med de siste par ukene.
Har de fått mye publisitet mens de var i Paris?
-De fleste visste at de var der. -Ja.
Det har vært en utrolig mengde tabloider og medier…
Hva kan du fortelle om området i Paris der ulykken skjedde?
Det var vel i inngangen til tunnelen.
Det var en inngang til tunnelen
som går under Seinen.
Området er velkjent for turister. Veldig befolket område.
La oss dra tilbake til åstedet.
Der er den gjenkjennelige baksiden av Mercedes-en,
og der er den ugjenkjennelige fronten
etter det som må ha vært en høyhastighetskollisjon.
De to hvite tingene som kan sees foran i bilen,
er kollisjonsputene. Restene av kollisjonsputene.
Prinsesse Diana er enestående når det gjelder å generere interesse
og penger for prosjekter som fortjener det…
-Tar en løpetur. -…og interesser.
-Mest profilerte engasjement… -Hva?
…har vært å få verdens oppmerksomhet
-på grusomhetene sivile står overfor… -John.
Straks tilbake.
Diana dominerte også nylig…
avisoverskriftene,
spesielt i Storbritannia, angående forholdet til Dodi Al-Fayed.
De rapporterte at hun ble med millionæren
og venner på cruise i Middelhavet,
noe som igjen førte til gransking av privatlivet hennes.
Hennes private ferie ble filmet av italienske paparazzier
som nå auksjonerer bort bildene til høystbydende.
Vi vil fortsette å dekke…
…det sto, og jeg siterer:
"Prinsesse Diana er død."
…en tragisk vending bekreftet av Buckingham Palace i dag:
Verden har mistet prinsesse Diana i en alder av 36.
Den offisielle dødsårsaken var hjertestans
-etter massive skader. -Hun er død.
Legene la merke til at skadene stemte overens med en kollisjon i høy fart.
Om du ser på nå, har vi dekket…
-De drepte henne. -…prinsesse Dianas tragiske ulykke…
Hun gjorde alt rett, poserte for hvert bilde,
ga dem alt de ville ha, og de bare…
Vennen hennes, Dodi Al-Fayed, ble drept med en gang…
-Likevel drepte de henne. -…Mercedes-en.
-Kirurger på et sykehus… -Det er veldig trist.
-Det er grusomt. -…en kamp de tapte.
Den britiske ambassadøren…
Hun var prinsessen deres. De behandlet henne som et bytte.
…behandlingen, som vi nå vet ble hektisk da de begynte å miste pulsen.
-På åstedet… -Jeg må vaske ansiktet.
…påståtte paparazzier som forfulgte prinsessens bil
i en biljakt. Syv menn ble arrestert.
Og alle filmrullene har blitt konfiskert.
Og verden får høre nyhetene…
Jeg synes det er noe makabert ved å se på denne dritten
når noen på andre siden av verden vekker barna hennes
før de finner ut på TV at moren deres er død.
…tidligere i kveld har han og førstedamen sendt
sine kondolanser til Buckingham Palace.
Det rapporteres om at kongefamilien er på Balmoral i Skottland…
Beklager. Jeg mente ikke å opprøre deg.
Stakkars gutter.
De har i det minste hverandre.
Som deg og Caroline.
-Som meg og Caroline? -Ja.
Dette er ikke som det jeg og Caroline gikk gjennom.
De er prinser. De er medlemmer av et monarki.
Jeg var tre da faren min døde. Vokste opp 60 kvartaler herfra.
Jeg syklet til skolen. Det er som natt og dag.
Ok.
Du sier at det ikke var sånn.
Hvordan var det?
-Jeg vil ikke snakke om det. -John.
Du antar ting og prøver å si meg hvordan barndommen min var,
slik alle andre i verden gjør.
Jeg trenger ikke høre det fra min egen kone.
John.
Jeg prøver bare å forstå.
Skremmer det deg ikke?
John.
Greit.
Vil du vite hva jeg er så redd for? Hva tenker jeg på?
Hva jeg tenkte på under løpeturen?
At du aldri skal forlate huset igjen.
Ser jeg parallellene mellom det vi må takle og det som skjedde henne?
Selvfølgelig. Men kan jeg si det?
Nei, det blir bare én ting til som vil hindre deg i å leve livet ditt.
Vil du vite hvorfor jeg ikke kan se på?
For om jeg gjør det, slutter jeg aldri, ok?
Vil du høre om barndommen min?
Jeg husker ikke at faren min døde.
Men det jeg husker godt, er at moren min var i transe.
Og timene Caroline, barnepiken og jeg tilbrakte
mens moren min var i et mørkt rom og gråt alene.
Hvorfor kunne hun ikke bare leke med meg?
Det var moren min jeg så dø, ikke faren min.
Jeg så henne dø to ganger.
Nå føles det som om jeg ser deg forsvinne.
Du velger mørket.
Jeg ser det skje. Det føles som om jeg blir forlatt igjen.
Jeg kan ikke miste deg. Du er den ene jeg ikke kan miste.
Forstår du det?
Jeg har mistet så mange i livet mitt, og jeg kan ikke miste deg.
Jeg kan ikke miste deg.
-John. -Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke miste deg, Carolyn.
Pust.
Jeg skal ingen steder.
Bare pust.
ETT ÅR SENERE…
Du vil skade deg.
-Sikker på at du ikke vil ha hjelp? -Det går bra.
Herregud, vi drakk så mye vin.
Hei, Jason. Det er John.
Jeg har spist middag. Jeg er bare hjemme. Ring meg når som helst.
Hvorfor ringer du flyinstruktøren?
Hva? Jeg snakker med ham hele tiden.
Jeg må fly 40 timer til før vurderingen.
Du krasjet da du brukte den latterlige gressklipperen.
Du trenger litt mer tid enn det.
Det kalles en Buckeye, og det er en helt annen maskin.
Buckeye-er har ingenting med fly å gjøre.
Lovet du ikke Caroline at du var ferdig med å fly?
Når ble du så opptatt av hva Caroline vil?
Hva gjør du?
-Jeg vil ha sigarettene mine. -Nei. Jeg henter dem.
Jeg vil ikke at du skal halte opp trappen.
De er ikke opp trappen. De er på rommet mitt.
Om vi drar nå, rekker vi nok slutten
på Vanity Fair-festen på Pravda.
John, du skal ikke legge press på ankelen.
Ingen fester, trapper eller flytimer.
Vi tar en drosje. Jeg kan sitte når jeg kommer dit.
-Faen. -Jeg er trøtt.
-Men om du vil dra, bør du dra. -Trøtt? Klokka er ikke engang 23.00.
Kan du slutte med lyset?
Er dette en krangel?
Nei, det går bra.
Hva? Hva nå?
Om du vil jeg skal sitte her og trygle deg, gjør jeg det.
Eller vi kan spole frem til
når du sier hvordan jeg dreit meg ut.
Du ba meg jobbe for Petra.
-Når? -For en halvtime siden
under selskapet du insisterte på.
Petra klaget over hvor vanskelig det er å finne
noen med erfaring som vil bygge noe fra bunnen av
og godta lønnskutt. Du ropte til meg…
-Jeg ropte ikke. -Jo, du ropte.
Jeg vet det fordi du satt i andre enden av bordet.
Alt jeg sa, var at du har moteerfaring
-og ikke trenger penger. -PR.
-Jeg har PR-erfaring. -På Calvin Klein.
Er ikke det mote? Det er mote.
Petra har en smykkekolleksjon. Jeg er ikke smykkedesigner.
Beklager at jeg antydet at du har god smak.
Det kvalifiserer meg til å kjøpe smykker.
Ikke å lage dem.
Det er ydmykende å bli foreslått jobb etter jobb
tross interesser og kvalifikasjoner.
-Når har jeg gjort det? -Hele tiden.
Du dyttet meg
på fanget til André Leon Talley på innsamlingen.
-Nei. -Jo, det gjorde du.
Det får meg til å føle meg som dødvekt
du vil kvitte deg med. Du er bare…
Du får stearin over hele bordet.
Jeg trodde du hatet dette bordet.
Hva mente du med at jeg insisterte på dette selskapet?
Det var din idé, ikke sant?
Jeg visste bedre enn å foreslå en restaurant
eller et annet sted enn leiligheten.
Er du så opprørt for at jeg organiserte selskap for vennene dine?
Det plager meg når du gjør det.
Gjør hva?
Skiller mellom vennene mine og dine.
Vi er en enhet, John. De er vennene våre.
Ok, Carolyn.
-Uttalelsen annulleres. -Hva gjør du?
Beklager om grammatikken fornærmet deg.
Du virket fornøyd med å være med vennene mine.
De bombarderte meg med spørsmål.
Ja.
For å være ærlig tror jeg folk er ukomfortable med å spørre deg
om hva som skjer i livet ditt.
De vet ikke om du vil snakke om det.
Hva mener du med hva som skjer i livet mitt?
At du fortsatt prøver å finne ut av greia di.
Greia mi.
Nok med dette presset om å ha en greie. Hvorfor må jeg ha en greie?
Det er alt jeg hører om fra familien din, vennene dine,
pressen og spesielt deg. Det ikke er nok å bare være en Kennedy.
Du må jobbe for NRDC, lage en dokumentar eller skrive en bok om grunnloven.
Jeg er 33 år. Jeg har jobbet siden jeg var 15 år.
Kan jeg ikke bare slå meg til ro
i ekteskapet og nyte livet?
Er det det du gjør hele dagen alene i leiligheten? Nyter livet?
Jeg finner ut av ting.
I mellomtiden vil jeg ikke bare bli med i et styre
fordi det vil få deg til å føle deg bedre når folk spør hva jeg gjør.
Jeg tror du, av alle, bør forstå det.
-Jeg, av alle? -Ja.
Du, av alle, bør vite hvordan dette er.
I stedet tilbyr du all denne ubrukelige hjelpen
som om det har blitt en heltidsjobb.
Du bare pøser på med forslag om hvordan jeg skal fylle dagene mine,
og jeg har dårlig samvittighet.
Jeg vet du tror du prøver å hjelpe. Det føles ikke…
Det føles ikke hjelpsomt.
Det føles som du dømmer meg.
Hva skal jeg gjøre når du klager over hvor retningsløst livet føles?
Bare sitte der og ikke si noe?
Ja.
Bare ikke si noe.
Bare lytt.
Det trenger jeg.
Du må bare sitte og lytte og la meg føle meg fortapt.
Kan jeg bare føle meg fortapt?
Kan du gi meg rom til å gjøre det?
Ja.
-Ja, det kan jeg. -Ok.
Jeg skjønner at det er skremmende å begynne på nytt, men se på moren min.
Herregud.
Hun var en livslang leser som ble bokredaktør i en alder av 46.
-Førtiseks. Ja, John, jeg vet det. -Jeg sier bare at hun fant ut av det
tross offentlig gransking eller trusselen om det.
Det er umulig for meg å overdrive hvor klar jeg er over
at moren din var en imponerende kvinne. Tro meg, ok?
Tror du hun kunne hatt ni til fem-jobb i forlagsbransjen
da hun var gift med verdens mest berømte mann?
-Hun gjorde det da hun var enke. -Nok om moren min.
-Du nevnte henne. -Nå ber jeg deg droppe det.
-Du nevner moren min nok. -Hun er her for å forsvare seg.
Bra for deg at jeg aldri introduserte deg for moren min.
Hun ville aldri ha oppmuntret til dette.
Oss.
Jøss.
Jeg ville ikke ha hørt på henne.
Nei. Ja. Greit.
-Kanskje jeg burde hørt på min. -Hva?
Moren min sa jeg burde avslutte dette.
Når?
-I bryllupet. -Greit. Talen.
Nei, det var tidligere.
-Den ettermiddagen. -Hva snakker du om?
Carolyn.
Carolyn, hva snakker du om?
Moren min kom inn på rommet mitt
dagen for prøvemiddagen og advarte meg mot å gifte meg med deg.
Hun sa at du aldri ville prioritere meg,
at du alltid ville velge jobben, familien eller deg selv.
At du aldri ville gjøre plass til meg i livet ditt.
Jeg sa at hun tok feil.
-Nå vet jeg ikke om hun gjorde det. -Jeg lager plass til deg.
Nei, John, jeg vet du tror det, men du er alltid ute.
Du kommer hjem ved midnatt. I natt var du hjemme kl. 03.00.
Vi gjør ferdig august-utgaven av George.
Du er alltid…
Du gjør alltid ferdig magasinet.
Eller du er ute og drikker for å feire at det er ferdig,
eller du jakter på en forfatter eller investor, eller kritiserer oppsettet.
Er det ikke magasinet, er det en Kennedy-veldedighet,
en innsamling eller en valgkamp i Senatet.
Så du støtter det ikke.
Jeg støtter deg.
Jeg ville støttet det om jeg trodde det var noe du trodde på,
men alt kommer fra en feilaktig følelse av forpliktelse.
Som lunsj-idéen din.
Jeg satte av to lunsjer i uken
for å tilbringe tid med deg.
Ikke det samme som å ville tilbringe tid med meg.
-Jo. -Nei, lunsj er en oppgave.
For å frikjenne deg selv for skyld.
-Skyld? -Du vil ikke være sammen med meg.
Vil ikke snakke med meg. Du sover ofte i det andre rommet.
-Jeg snakker med deg hele tiden. -Nei, du er ikke interessert i meg.
Du ber meg ikke om råd.
Du er ikke fascinert av hva jeg vil si. Du er ikke nysgjerrig på meg.
Du snakker med meg lenge nok til å holde freden.
Lenge nok til å forhindre flere samtaler.
Du var desperat etter å tilbringe hvert eneste sekund med meg.
Nå behandler du ekteskapet som en mellomlanding
mellom steder du virkelig vil være.
Og jeg skjønner det.
Det er nok tøft å se hvor ulykkelig du gjør meg.
Vet du hva?
Det er det.
Det er alt jeg har vært i stand til i det siste.
Å skuffe folk.
Jeg bruker hele dagen på å krangle med forleggere, investorer og bankfolk.
Alle ber meg avlive magasinet.
Så kommer jeg hjem og krangler med deg om at jeg aldri er hjemme.
Så legger jeg meg hver kveld og gruer meg til å stå opp og måtte gjøre det igjen.
Det verste er at jeg vil snakke med deg om dette,
men det føles som du er milevis unna.
Du er her, men du er ikke her.
Jeg savner deg, Carolyn. Jeg savner personen jeg forelsket meg i.
John, jeg er her.
Jeg er personen du forelsket deg i.
Du vil ikke ha denne versjonen av meg.
Du vil ha den kalde, uoppnåelige
og skinnende versjonen av meg som er som et trofé.
Øyeblikket jeg begynte å være sårbar med deg…
Tror du at du er sårbar med meg?
For å være sårbar må du faktisk ville og trenge noe.
Det eneste du vil, er å fortelle meg om og om igjen
hvor mye du hater livet.
Jeg visste det. Jeg skulle aldri ha senket garden.
Jeg brøt min egen regel. Jeg er dum.
-Jeg har bare forberedt meg. -På hva?
Jeg forbereder meg alltid.
Jeg har brukt hele livet på å forberede meg på
at forferdelige ting skal skje, og at jeg må håndtere dem alene.
Dette er ikke annerledes.
Du visste hvem jeg var.
Jeg skulle ønske folk sluttet å fortelle meg det.
Ingen vet hvem de gifter seg med.
Tydeligvis ikke.
Folk skal forandre seg, John.
Jeg gjorde ikke det.
Du sier det som om det er en dyd. Som om det er prisverdig.
Du har ikke laget plass til meg.
Si meg én ting som er endret i livet ditt seg siden vi giftet oss.
Du bor i samme leilighet, du har samme jobb,
samme venner og helger på Red Gate eller Hyannis,
samme timeplan.
Alt i livet mitt har endret seg. Forstår du det?
Det er ditt valg.
Du oppfører deg som all ulykken din
er resultatet av et ultimatum jeg har gitt.
Som om du ikke har noe å si i dette forholdet.
Jeg fikk deg ikke til å si opp jobben eller gifte deg med meg.
Jeg ba deg ikke la tabloidene ødelegge livet ditt. Vet du hva?
Jeg tror en del av deg liker dritten med pressen.
-Unnskyld? -Ja, så du kan ha noe på meg.
Straff meg med det, klandre meg uendelig
for ikke å kontrollere ting utenfor min kontroll.
Du nyter det.
Du ikke har annen identitet enn å være offer.
Takk. Du elsker hvor hatet jeg er. Selvfølgelig, for du er USAs sønn.
Jeg er bare enda en tragedie du modig må tåle.
Vel. Ja, jeg tror jeg har nådd grensen min.
Hva snakker du om?
John, hva snakker du om?
Kanskje jeg har tålt nok tragedie for ett liv.
Faen.
John, kom tilbake.
John!
John, hva gjør du?
Hva…
Jeg kan ikke fortsette.
Hva snakker du om?
Med hva? Hva snakker du om?
Alt og alle jeg rører, faller fra hverandre.
Dette faller også fra hverandre.
Jeg tror at hvis jeg blir, vil jeg gjøre eller si noe jeg vil angre på.
Som hva da, John?
Jeg drar til Stanhope. Én dag eller to.
Nei, John, bare si det du skulle si.
Ingenting du kan si meg,
vil såre meg mer enn at du går ut den døren.
Vet du hvordan det er å se i øynene dine at jeg mislykkes i ekteskapet?
Jeg mislyktes som advokat, nå mislykkes jeg som redaktør.
Jeg kunne ikke hjelpe moren min. Jeg kan ikke hjelpe Anthony.
Jeg tror ikke jeg takler enda en fiasko.
Nei, John.
Da jeg sa at alt tar slutt, sa du ikke oss.
Hva skjedde med ikke oss, John?
Hva skjedde med ikke oss?
Da jeg sa at alt tar slutt, sa du ikke oss.
Hva skjedde med ikke oss?
Dette tar ikke slutt.
Jo, det gjør det.
Du stikker av.
Jeg vil ikke fortsette å såre deg. Jeg vil være med deg.
Så vær med meg.
Jeg vil ikke krangle.
Du må.
Det er det folk gjør. Blir de, krangler de.
Fortsetter vi å krangle, mister vi hverandre.
Ikke forlat meg.
Vær så snill.
Ikke bevis at moren min har rett.
Jeg kommer tilbake. Jeg lover.
Jeg elsker deg.
Fra Once Upon A Time
Oversatt av: Magne Hovden