Tento příběh je inspirován skutečností, některé události byly upraveny.
Být zpět je divný.
Na tý lodi bych ráda zůstala a plavila se kolem světa.
Jo? Nezačal jsem tě po těch dvou týdnech štvát?
Jo, tím párovým tetováním jsem ti říkala, že potřebuju trochu prostoru.
Počkej.
Nemám tě přenést přes práh?
Cože?
Ženich má přenést nevěstu přes práh, jinak budou mít smůlu.
Ale my práh nemáme.
Sakra.
Mohl bys mě vynést z výtahu.
Jsi moje žena.
-Jsem tvoje žena. -Nemůžu to přestat říkat.
Nemusíš.
Dobře.
Pane Kennedy.
Prosím?
Co budeme dělat?
Odvedu tě dovnitř a pak vynosím zavazadla.
Dobře.
Bože. Nechte nás projít.
Oprah, Barbara Walters, The Today Show.
Chtějí tě snad úplně všichni.
Podívej, kdo je královnou plesu teď.
Jo, přesně to teď potřebujeme. Větší publicitu.
Jak se dostaneme k autu?
Všichni jen chtějí naše první oficiální manželský fotky.
Proto jsme zveřejnili fotku, jak mi líbáš ruku.
Poslyš, slibuju,
že když se párkrát necháme vyfotit, sbalí se a odjedou.
A pak si můžeme dát pořádný brunch.
Jako bychom pózovali na portrét. Nepamatuješ si, jak šílený to včera bylo?
Co když si s nimi promluvím?
Jo? A co jim řekneš?
Že fotku dostanou, ale musí ustoupit.
A dát nám prostor, než si zvykneme.
Nabídka míru.
Možná bys s nimi mohl zpívat?
Nacvičit to s nimi?
Vždyť nemám hudební sluch.
Kéž bych to věděla před svatbou.
Prostě mi věř.
Věřím ti.
Dobře.
Zdravím.
Pokud mě vyslechnete, přivedu dolů svou ženu.
Jen vám chci říct, že manželství je velká změna.
Hlavně pro ni, která ještě před dvěma týdny žila obyčejný život.
Proto vás žádám, abyste jí dopřáli co nejvíc soukromí,
než si na vše zvykne. Moc bychom to ocenili.
-Děkuju. -Johne, co…
-Jak to šlo? -Skvěle.
Budou tě milovat.
Milují tě už teď. Podívej se na sebe.
Jsem s tebou.
-John, jaké byly líbánky? -Skvělý. Moc doporučuju.
Carolyn, užíváte si manželský život?
-Nečekáte už nějaké Johníky? -Nepozveš nás nejdřív na drink?
Podle Vegas je to 3:1, že to bude kluk.
Carolyn, nemáte v rodině dvojčata?
Díky, lidi. Vážíme si toho.
Hej. Slez z toho auta.
… stáhněte okýnko.
No tak, lidi. Co jsem říkal?
Nemyslím si, že odejdou.
JOHN F. KENNEDY JR. A CAROLYN BESSETTE
Pan a paní Kennedyovi
Co nám dali Caroline a Ed?
Nádherný polštář s perletí s našimi monogramy.
Dala jsem dohromady ten seznam stylistů.
Výborně. Kdy se s nimi setkáme?
My?
Víš, že tu nepracuju?
Kancl ti tu můžu zařídit klidně hned.
Snad ho po dnešku budu mít u Ralpha Laurena.
Jaký z toho máš pocit?
Podle mě dobrý.
Od práce u Calvina Kleina jsem na pohovoru nebyla.
Ralph Lauren ti volal osobně. Podle mě je ta pozice tvoje.
Jo, to mě právě znervózňuje.
Chci ji kvůli tomu, co umím, ne protože jsem…
Nejslavnější žena Ameriky?
Jsem na tebe hrdý.
Ještě mi nic neřekli.
Jo, rád se nechám vydržovat, tak to neposer.
Berman posunul schůzku s Allison Menno na 18:00.
Dobře. Děkuju.
Musím jít. Drž mi palce.
Nepotřebuješ to.
Nezapomeň, že tenhle týden jdeme slavit narozeniny RoseMarie.
Nezapomněl jsem, že někam půjdeme ani na její narozeniny.
Hodně štěstí.
-Miluju tě. -Já tebe taky. Ahoj.
Ahoj.
Jsme z vás naprosto nadšení.
Mluvili jsme o tom, že budete úžasným přírůstkem do týmu.
-Ještě před odchodem od Kleina. -Vstup na burzu je naprosto zásadní.
Jsem nadšená, že s tím přechodem můžu nějak pomoct, takže děkuji.
Moc se omlouvám.
Neměla jsme tušení.
Sebemenší.
Dostáváme zpětnou vazbu, že tu máme konflikt s identitou značky.
Málo intelektuální pro šprty a málo nóbl pro čtenáře bulváru.
Vím, že váš klesající náklad není ideální,
ale po svatbě máte spoustu mediálního prostoru zdarma.
Vaše žena je celosvětová senzace.
Michael říkal, že na obálce byste asi pózovat nechtěli, ale z hlediska PR
by to byla fakt pecka.
A podle Page Six už jí nabídli obálku ve Vogue a Harper’s Bazaar.
A obě odmítla.
A promiň, aby bylo jasno,
Carolyn přispívat nemá, ale na obálku bys ji dal?
Když nám to zachrání prdel? Ano.
Jen říkám, že denně před svým bytem máte sto paparazzi.
Můžete to využít ve svůj prospěch.
Můj vztah není řešení našeho problému.
A Carolyn se snaží na sebe vědomě nepřitahovat pozornost, což respektuju.
Takže to nepřichází v úvahu.
A co televizní pořad George?
Stanici jsem řekl, že každý díl uvedu, ale pořád potřebujeme moderátora.
Víš, nechápu, že jsi ochotný namluvit Edův dokument pro HBO, ale vlastní pořad…
Počkej, co?
Mluvil jsem s Richardem Pleplerem z HBO. Prý namluvíš dokument o odkazu svého otce,
který Ed produkuje.
Slyším o tom prvně.
Nevědomost moc zábavná není, že?
Dole v hale se nějaký paparazzo
snažil podplatit concierge a mával mu před obličejem lirami.
V Turecku jsme nebyli ani 12 hodin.
Aspoň víme, že se o tebe zajímají až na Blízkém východě. Co na to Carolyn?
Neřekl jsem jí to.
Nechtěl jsem nám zkazit svatební cestu.
Nic jsem neřekl.
Gin. Vyhrál jsem čtyřikrát za sebou.
Začínám mít obavy.
Jsi v pořádku?
Jsem.
Nechci z toho dělat vědu.
Nedávno jsem byl na vyšetření.
Našli mi nějaké bulky.
Dobře.
Co přesně to znamená?
Není to ideální.
Vrátila se mi rakovina.
Prý mi z koulí přeskočila do plic.
Neměls před třemi měsíci negativní sken?
A tři měsíce před tím. A před rokem.
Doktor je přesvědčený, že je všechny dostane pryč.
Ale znáš ho.
K pacientům se chová jako ředitel věznice, takže…
Měla by ses léčit v NCI.
Znám tam ředitele. Doktora Klausnera. Hned mu zavolám.
Proč rovnou nezavoláš hlavnímu chirurgovi?
Podívej, tvýho zájmu si fakt vážím, ale můžeme to prosím promyslet?
Rád bych si dal pořádný drink.
Jo, dobře.
Zveš mě, to je jasný.
Vezmu si peněženku.
Jdeš?
Jo, hned jsem venku.
Pořád nevím, jak zjistili, že tam jsem.
-Nikdo mě nesledoval. -Někdo tě musel vidět jít dovnitř.
-Jak jsi to vyřešila? -Jen jsem se omluvila.
Řekla jsem, že je jasné, že moje přítomnost by byla na obtíž.
Promiň, zlato.
-Mám zavolat Ralphovi? -Ne.
-Cítím částečnou vinu. -Ne, měli bychom to nechat být.
Už víš, co řekneš Edovi?
Jo. Přestaň schvalovat kšefty mým jménem.
Nebo tátovým.
Máš právo být naštvaný, ale ten večírek pořádají pro nás.
Jo, ale neprosili jsme se o to.
Mohla jsi to být ty.
No tak, udělejte nám místo.
-Johne. -Carrie!
Carolyn!
Lidi, já nevidím.
Carolyn.
No tak, princezno.
Ustupte. Udělejte místo!
Ukaž nám něco, zlato!
-Ustupte. -Jsi v pořádku?
-Jo, jsem. -Určitě?
-Vypadněte. -Je pozdě. Pojďme.
Nevím, kde je problém. Je to v předběžné fázi…
To, že jsi moje jméno upsal projektu o tátovi a nezeptal se mě…
Neřekl jsem, že s tím souhlasíš. Navrhl jsem, že tě zapojíme.
Jestli chceš na otcově odkazu vydělat takhle, tak fajn.
Mě z toho vynech.
Jak říkáš tomuhle?
Jaká ironie.
Ostatní si z naší rodiny utahovat můžou. Proč ne my?
Není to vtipné, John. Je to naprostý přešlap a šílená ostuda.
Odkdy jsi správce rodinného odkazu?
Co celebrity oblékáš jako tátovu údajnou milenku.
To chceš prodeje zvýšit tak zoufale, že se musíš uchylovat k laciným trikům?
Tvému muži moje publicita nevadí, když ji využívá pro dokument o našem otci.
Zaprvé, schválili to, než jsem zmínil tvoje jméno.
A zadruhé, Caroline se víc dotklo, že jsi jí to neřekl dopředu.
-Ale jdi, Ede. Vážně. -Takhle s ním nemluv.
To nic.
Bože, ohromuje mě, že si neustále stěžuješ,
že chceš, aby časopis stál na vlastních nohou,
přitom se jako vždy točí o kolem tebe.
Kdybys někdy zariskovala a něco zkusila…
Napsala jsem dvě knihy. Jednu o významu soukromí.
Měl by sis ji přečíst.
-Kdybych věděl, že nechceš být součástí… -To přece nechce nikdo!
Zařízl jsem to.
Bože, jsi neuvěřitelný.
Máš štěstí, že máma nemohla přijít.
Proč, měla v plánu další přípitek?
Řeklas jí o tom pohovoru?
Ne, řekla jsem jí, že nějaký mám.
Jak se o tom dozvěděl tisk?
Nevím.
-Neřekl to někdo, komu jsem to řekla? -Bože, to doufám.
Tohle před mámou stejně neutajíš. Druhý den si to může přečíst v tisku.
Řekla mi, že si nepřečte nic, kde se o mně byť jen zmiňují.
Tak ať se celý život baví u čtení The Economist.
Jen se co nejdýl snažím vyhnout tomu jejímu „já ti to říkala“.
Divíš se jí? Co se to sakra děje?
Nevím.
Prostě…
Věděla jsem, že to po návratu bude trochu mazec.
-Nejsem naivní, ale tohle je… -Ďábelský.
Víš, ještě před svatbou
čekalo před restaurací pár fotografů. Udělali si fotky a šli domů.
Ale teď prostě domů nejdou.
Spí ve stanech na chodníku a přes noc se snad množí.
Můžeme říct, že Johnům proslov po návratu z líbánek vyzněl naprázdno.
Jo. Asi jsme na něm měli zapracovat.
Doporučila bych tisku neříkat, že už nejsem soukromá osoba.
Jen mi přijde trochu divné, že chtěl soukromí jen pro tebe.
Jako by mu ta pozornost nevadila. „Prosím, neútočte na mou křehkou ženu.“
Dobře. Chtěla bych tě vidět se dohadovat s tisíci novináři.
Potřebuju drink.
Dobře. Ale musíš si je tu koupit.
Už víte, kterým charitám propůjčíte své jméno?
Propůjčím své jméno?
Jackie byla zarytá ochránkyně přírody.
Sama zachránila nádraží Grand Central.
-Držíme ti místo v Municipal Art Society. -To samé v American Ballet Theatre.
Musíš upevnit svou pověst filantropky,
než John takříkajíc vyslyší vyšší volání.
Carolyn, nepodala bys mi sklenici vody?
Moc se omlouvám. Omluvte mě na okamžik.
Jsi v pořádku?
Jo. Jen tě chráním před těmi čarodějnicemi.
Jsi zvrácený, víš to?
No…
Nikdy jsem nebyla na večírku pro lidi, kteří nejsou pozvaní na jiný večírek.
Být na takové akci hostem je už z principu jako smažit se v pekle.
Jo. Ano.
Když už jsme u nepozvaných,
matka ti prý jako svatební dar poslala sponky do vlasů.
-A gumičky do vlasů. -A gumičky do vlasů.
Nikdo se nehněvá víc než ignorovaný Bouvier.
Já Johnovi říkala, ať ji pozve.
Jo.
Jak se cítíš?
Prostě báječně.
Prý jsi optimistický ohledně nové klinické studie.
To říkal?
-Víš, že myslí jen pozitivně. -Já vím.
Johnovo vnímání reality vidím velmi zblízka celý život.
A naštěstí už není mou povinností mu připomínat, že je pouhý smrtelník
a že všechno nejde jen silou vůle.
Hodně štěstí.
Kvůli radě mi nevolej. Jsem v důchodu.
-Musím jít konverzovat. -Jo.
-Potřebuješ ještě něco? -Ne.
Hej.
Jsi statečná.
Co jsem to slyšela o tom, že se možná pustíš do politiky?
Nevěděl jsem, že tě pořád platí strejda Teddy.
Jsem politická konzultantka. Platí mě všichni.
Jo.
Šušká se, kde nejlíp by tě strana mohla využít.
Jen říkám, že senátor zní líp než bývalý vydavatel George.
-Mám tvé ženě mazat med kolem pusy? -Ne. Nic jí o tom neříkej.
S lidmi to rozhodně umí.
Znovu, znovu, znovu.
Můžeme jít dolů pro bonbóny od Edgara?
Myslela jsem, že se nezeptáš.
Kde je moje druhá dcera?
Dost.
-To ne! -Promiňte.
Tady je. Foukni na něj.
Máš pravdu. Je to speciální míček.
Kde je?
Pojďme nahoru. Jo, tady dole být nechceme.
Nashle.
Co to děláš?
Co? Nic jsem…
Moc mě to mrzí.
Tvoje děti rozhodně ohrozit nechci.
To nic.
Chtěla jít pro sladkosti. Nečekala jsem, že nás tu budou fotit.
Protože jindy jsou zdrženliví?
Víš, že ohledně svých dětí a tisku mám velmi jasné hranice.
Pokud s nimi ty a John budete trávit čas,
musíš si dávat pozor na to šílenství, které tě následuje na každém kroku.
Chápu.
Na to šílenství si pořád zvykám.
Čekala bych, že zrovna ty mě trochu pochopíš.
Já si to nevybrala, Carolyn.
Mohla jsi žít obyčejný život.
Ale vybrala sis tenhle.
Navzdory němu jsem si vybrala tvého bratra.
Pak nevím, co ti mám říct.
Vím, že nejsem někdo, s kým by ses normálně stýkala.
Ale tvého bratra miluju nadevše
a nechci, aby mezi námi byla nějaká nevraživost.
Měly bychom se vrátit. Už jsme pryč dost dlouho.
Jsi v pořádku?
Budu.
Vidím, jak ti to šrotuje.
Na co myslíš?
Jak máš studený nohy.
Teď je to fakt náročný, ale přejde to.
Slibuju. Dobře?
-Kdy? -Brzo.
Víš, jak moc tě miluju?
Jak moc?
To se nedá kvantifikovat.
Ale matika ti moc nejde, takže…
Kéž bychom tu mohli být navždy.
-V posteli? -Ne.
Prostě tady.
A teď.
O DVA MĚSÍCE POZDĚJI
Kde je, Johne?
Hej. Celý týden jsme ji neviděli.
ROZMAZLENÁ VE MĚSTĚ
Aspoň utajila moji identitu.
C. K. B.? Jo, fakt nenápadný. Abys ji nemohla zažalovat za pomluvu.
Ostatní nakladatelství očernění mojí pověsti neřeší, tak proč by měla ona?
Ještě ti zavolám.
-Ježíši, tam je děsná kosa. -Jak daleko jsi běžel?
Ke katakombám.
Máš studenou pusu.
Trénuješ na něco, o čem nevím?
To vánoční cukroví se samo nezhubne.
Jo, přestal ses kontrolovat.
Neposlal mi někdo něco?
Ne. Proč?
Producent Murphy Brown mi má poslat scénář.
-Máš v tom seriálu velkou roli? -Ne, mám jednu scénu s Candice Bergenovou.
Podávám jí nové číslo George.
Co když ti dají hlavní roli?
-Jak si zvolíš mezi Hollywoodem a Georgem? -Tak velká role to není, ale možná…
Zlato, to byl vtip.
Ale aspoň vím, na co myslíš.
Kde na to vezmou čas? Máš šílený rozvrh.
To je naštěstí problém RoseMarie, ne můj.
Nemělas být u doktora Waterse?
Jo, asi nebude pro mě.
Minule jsem mu řekla, že nespím,
a on mi na to řekl, že ženská mysl je oceán tajemství.
To je celé. Jeho jediný postřeh.
Když jsme u léčení, kdy máš oběd?
Ve dvě.
Podle mě nechce, abychom se hádali u oběda.
Jen ji vyslechni a neboj se spolknout svou hrdost, když bude třeba.
Nemyslím si, že v něčem ustoupí.
-Většího berana neznám. -Slyšel ses? To ti se sestrou nepomůže.
A nemluv o Edovi.
Jinak se budete motat v kruhu.
Musí pochopit, že teď jsi moje priorita ty.
Neměl by sis vybírat.
Potřebuješ ji.
Naprav to.
Dobře.
Dám si sprchu.
Jo.
-Ne že přijdeš pozdě! -Dobře.
Ten rozhovor s reverendem Grahamem
byl krásný.
Díky.
„Kde končí naše svoboda a začíná ta Boží?“
Asi máš plnou hlavu starostí.
Jo, poslední měsíce byly stresující.
A naše hádka tomu moc nepomohla.
Doufal jsem, že ji oslovíš.
-A proč vlastně? -Nevím.
Abys nabídla usmíření? Zmírnila napětí?
Ten dokument podle mě otevřel mnohem vážnější problémy.
Někdy mám pocit, že mě usazujete k dětskému stolu, že nevěříte mému názoru…
Nepřikládala jsem tomu žádný význam.
A protože neustále něco řešíš
a v naší rodině jsi nejviditelnější,
tak kdyby Ed chtěl něco malého pro sebe, pro tebe by to bylo úplně bezvýznamné.
-Je to velmi osobní projekt. -Souhlasím.
Proto jsem myslela, že ho můžu svěřit manželovi.
A když jsi ho pak jednostranně zařízl,
měla jsem pocit, že se jen povyšuješ,
aby bylo jasné, že o všem v této rodině rozhoduješ ty.
Ale to není pravda.
Celý život se zodpovídám tobě.
To už zjevně neplatí.
Měl jsem ti o tom říct.
Omlouvám se.
Jak se drží Carolyn?
Noviny čtu jako všichni. Vím, že se trápí.
-Hodně z toho je přehnaný. -Tím si nejsem tak jista.
Vše o našich neshodách je přesné.
No, očividně to nebylo snadný.
Paparazzi tábor před ordinací jejího gynekologa,
tisk ji nazval drogově závislou a zveřejnili fotky, jak odchází z terapie.
-Je toho prostě moc. -To mě mrzí.
Všechno.
Je to opovrženíhodné.
Fakt jsem si myslel, že už to bude za námi.
Pořád jí říkám, že to přejde…
Možná už to nechce slyšet. Možná chce jen znát pravdu.
Ne, lpět na něčem, co neovlivníme, ničemu nepomáhá.
Nepromluvíš s ní ty?
Jako by byla na pustém ostrově.
Od toho večírku jsme spolu nemluvily. Asi nejsem ideální důvěrnice.
O čem to mluvíš?
Celý život žiješ všem na očích, ale dokážeš si udržet soukromí.
Ano, v porovnání s tebou.
Ale taky jsem tvrdě pracovala
a musela učinit spoustu rozhodnutí, abych si to zdánlivé soukromí udržela,
které ty jsi učinit nechtěl, což je v pořádku, každý jsme jiný.
Ale už nejsi sám, Johne. Jste balíček.
Její vztah s tiskem se nezmění, dokud se nezmění ten tvůj.
Jo.
Ahoj.
-Promiň, že jdu pozdě. -Ne, to nic.
-Ahoj. -Ahoj.
-Fajn kabát. -Díky.
Koupila jsem ti ho já?
Ne.
Volal mi šéf z líbánek. Je na podělaným safari.
Ten úchyl, co ti chválí silonky?
-Ne, toho vyhodili. -Za úchyláctví?
Ne, na naše poslední jednání přišel sjetej a fakt mizernou mandarínštinou plival jed.
Zdravil mě tvůj stoupenec. Asi si říkáme křestními jmény.
Jo, chybí mi, když mi říkali Carolyn.
„Čubka“ nezní tak dobře.
Tady.
-Co je to? -Co? Oslavujeme tvoje povýšení.
Jsi viceprezidentka v Morgan Stanley.
Pořád nevím, co přesně děláš, ale je to důležitý a jsem na tebe hrdá.
Ty jo, teď se fakt fotit nechci.
Sedneme si jinam? Můžeme se přesunout.
To je v pohodě. Stejně by nás sledovali.
Otevřu si to až doma.
Volala ti babička?
Ne. Proč?
Prý už s tebou dlouho nemluvila.
Asi o tobě někde četla,
že jsi závislá na prozacu, a vyděsila se.
Co?
Nechápe, jak to funguje, že si o tobě lidi můžou vymýšlet.
Proč mi prostě nezavolala?
Nevím. Ale někteří lidé mají pocit,
že když jsi teď tak slavná, volat ti by vypadalo vypočítavě.
Promluv si s někým.
-Mluvím s tebou. -Myslím to vážně.
Co práce?
Jo, s Johnem máme jet do Londýna za evropskými inzerenty pro George.
Nemluvím o Johnově kariéře.
Ale o tý tvojí. Co děláš pro sebe?
Každýmu, kdo se ke mně přiblíží, udělám ze života cirkus.
Kam mám jít?
Mám pocit, že odjakživa přesně vím, kdo jsem a co chci,
ale teď si připadám…
ochromená.
Bojím se udělat špatný krok nebo na sebe přitáhnout víc pozornosti.
Dělám to právě teď.
-Co na to říká John? -Cítí se hrozně.
Snaží se být pozitivní, ale je to divný, protože bys čekala, že je na to odborník…
ale svou anonymitu nikdy neztratil a ani ji neměl.
Jde o to, že byste po ulici mohli poskakovat s úsměvem na tváři,
ale stejně by o vás něco napsali,
protože šťastný pár ve finále noviny neprodá.
Každý příběh potřebuje úhel.
Protagonistu a antagonistu.
John je živoucí ztělesnění protagonisty, což znamená,
že tobě zbývá jen jedna role.
-Můžeme? -Jo.
Dobře.
Seš píča.
-Johne. -Co?
No tak, kámo.
Pardon, není jí dobře.
-Nevolnost? -Ne.
Má volné šaty. Schovává pod nimi bříško?
Ne, nic takového.
Johne, koho má na sobě?
Určitě to zkomolím, ale podle mě Yamamota.
ŽÁDNÉ PŘÍŠTĚ
Carolyn ‚Bebátko‘ Kennedy? Celá září!
Tady máš.
Hezký den, jo?
Po práci jdu na večeři s Davidem Peckerem, tak přijdu pozdě.
Dobře.
Co se děje?
„Včera se opět objevily zvěsti o těhotenství Carolyn Bessette Kennedy,
když se v Guggenheimu objevila
se zřetelně plnějším obličejem a vypouleným bříškem.
Podle jednoho hosta z ní čiší těhotenství a podle jiného by na ni depresi nepoznal.“
Teď se o dítě nesnažíme, ale co kdybych byla těhotná a potratila?
Co kdybych nemohla otěhotnět? Jak bych se pak s tímhle vším cítila?
Tohle si nedělej.
-Tenhle hnůj bys číst neměla. -Ty čteš vše, co o tobě píšou.
To je jiný.
Já to znám celý život.
Řekli mi, že jsem píča.
Kdo?
Věděla jsem, že ten přechod nebude snadný.
Předem prohraný boj s veřejným míněním by čekal jakoukoliv tvou manželku,
ale ani v nejhorších snech mě nenapadlo, že mě feťačkou,
kokešovou kurvou a píčou
po otevření dveří nazvou muži, kteří žijí před mým domem.
A vím to. Vím, že je to blbost, ale neustále musím přemýšlet
o kamarádech doma, učitelích, kolezích u Calvina Kleina
a o svý rodině, která ty sračky čte,
a říká si: „Co se s tou holčičkou stalo?
Byla tak slibná.“
A lidi říkají: „Věděla, do čeho jde.“
Jenže jsi to nevěděl ani ty sám.
Oba jsme si mysleli, že nás po svatbě čeká stejný život jako před ní, Johne,
a vím, že tvrdíš, že máš média pod kontrolou,
ale začínám mít spíš opačný pocit.
Nic jsem ti neřekla,
protože tě moc miluju.
Tohle má být nejšťastnější období našeho života a to taky chci.
Chci to pro tebe a pro nás a nechci být…
-Nechci být přítěž. -Nejsi.
Nechci, abys měl pocit, že na tohle nemám, ale jsem…
Jsem tak unavená.
No tak. Pojď ke mně.
Moc mě to mrzí.
Nenechají nás na pokoji! Nenechají…
-Kde je? -Schováváš ji v kufříku?
Neboj, bučet nebudeme.
-Co to sakra bylo? -Co má za problém? Kretén.
Neuvěřitelné.
My tu dřeme jako mezci, a on se tu jen tak objeví, když chce?
Mám toho dost. Vždycky je…
-Kdes byl? V devět byla porada. -Jo, řešil jsem nějaký sračky.
Jo? My je tu řešíme taky. Ten časopis sám řídit nemůžu.
Dej mi chvíli, sakra, jo?
Víš, ostatním možná pracovat v Johnově časovým pásmu nevadí, ale mně teda jo.
-S Carolyn si teď něčím procházíme… -Aha, tvoje manželka je mi u prdele!
Upřímně. Tvý Carolyn a tvýho nikdy nekončícího osobního života už mám dost!
Její jméno už si do pusy nebere, slyšíš?
Právní čeká, až podepíšeš smlouvu s televizí.
Je mi to jedno! Podepíšu ji, až budu připravenej!
Nebo ještě líp, proč se tý televizi nenabídneš sám?
-Jo, už vím. Všem jsi u prdele. -Jsi fakt tragickej.
To je všechno? Kvůli tomuhle mě prodáváš?
Víš, jaký to je tě nonstop podporovat?
Sám nezvládneš nic. Musel jsem ti dělat mámu i tátu.
Drž hubu. Slyšíš mě?
Bez příjmení jsi nikdo.
Jen chudáček s hezkým úsměvem.
Do prdele!
Naser si!
Vypadni z mojí kanceláře!
S radostí.
Končím.
Nemůžu se dočkat, až zbytek světa uvidí, co jsi za vtip.
Kurva.
Ahoj. Tady John.
Máš večer čas?
Promiň, že jdu pozdě.
Říkala jsem ti, že se přidat můžeš kdykoliv.
Co jsi měla na mysli?
České titulky: Tomáš Pikl