Baserad på verkliga händelser men med fiktiva inslag.
Hon är så söt.
Titta på träden. Så vackra. Eller hur?
-Är du okej? -Ja, jag mår bra.
Vi försöker få tag på investerare just nu,
vilket förstås har varit en läxa i ödmjukhet.
Michael har fått mig att gå med mössan i hand.
Det är din tidning. Vad förväntade du dig?
Jag vet.
Jag gör gärna jobbet, men jag vill inte att folk ser George och tänker på mig.
Jag vill att den ska ha en egen identitet.
Tror du att din far vann sin plats i kongressen enbart på meriter? Nej.
Han drog nytta av sin charm, sin magnetism, sin fars lycka
och sen använde han sin plattform för att göra gott och bevisa sig själv.
Jag vet att det är viktigt för dig att vara självständig,
men så många dörrar är öppna för dig.
Du behöver inte bygga en och springa igenom den och säga att du gjorde det.
-Måste vi göra det här igen? -Det jag menar är
att ditt efternamn behöver inte vara en kvarnsten som du måste bli av med.
Det är därför jag önskar att du sökte Maurice råd mer.
Jag har pratat med honom.
Han kommer alltid att finnas där för dig.
Varför säger du det så?
Jag menar bara att du borde utnyttja hans råd.
Vi hämtar Caroline och åker hem.
Det sista jag behöver är en bild där jag hämtar andan eller tynar bort.
Tiden då min stil sålde tidningar är förbi.
Snälla. Du kan gå nerför Fifth Avenue i kanindräkt
och folk skulle säga: "Var fick du kostymen ifrån?"
Modeller skulle gå på catwalken, hoppa, faktiskt.
-Sluta. -Bomullssvansar, hela grejen.
Få mig inte att skratta.
Förlåt. Mår du bra?
Ja, jag mår bra. Det är en bra smärta.
-Säkert att du inte vill fortsätta gå? -Nej, jag är hungrig.
Bra. Aptit är ett bra tecken.
Tack, Tony.
Det ser ut som ett växthus.
-Ska jag ta upp dem? -Ja. Tack, Tony.
"Du finns i mina reflektioner. Michael Jackson."
Mamma fixade bokkontraktet.
Daryl? Jag trodde att vi alla hade blivit utstötta efter hund-gate.
Det är storsint av henne.
Du är alltid så snäll när de är borta.
Jag försöker föreställa mig vad alla på planet
måste ha tänkt när de såg dig med askan.
Varför tror du att jag försöker ta flygcertifikat?
-Okej, jag måste gå. -Okej.
-Säkert att du inte vill ha hjälp? -Nej då. Tack.
Okej.
-Ta gamarna med dig när du går, okej? -Okej.
Ville du ta serviceingången, mr Kennedy?
Nej, det går bra.
Tack.
John!
Gå fortare. Vi är nästan framme.
Jag försöker. Se till att jag inte går på nåt.
Herregud. Är du redo?
Ja, jag antar det.
New York, släng dig i väggen.
Herrejävlar.
Det känns som om jag hallucinerar.
-Jösses, man kan verkligen se min kuk, va? -Ja, det är bättre än alternativet.
Ska vi stanna kvar? Se om nån lägger märke till dig?
-Tänk att du gjorde det för mig. -Nej, jag la bara ditt foto i en hög.
Vi tar en bild.
Kom igen.
-Vänta, jag vill att du är med. -Nej. Det här är din stund. Gå.
Le.
Hoppa.
Borde vi ha bett om en doggie bag?
För vad? Jag har ätit upp.
Jag frågade om jag fick ta en pommes
och du sa, otvetydigt nog, att jag kunde få så många jag ville.
Det är för att du inte gav mig något val.
Vi fick väl notan?
Har du nånstans att vara?
-Nej, jag bara… -Hej, John.
Jag har inga kontanter på mig, så…
Vad?
Av alla ginställen.
Jag älskar laminerade menyer.
John, det här är min vän Michael.
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
-Jag ser att du har en ny cykel. -Ja, det har jag.
Jag anmälde den förra stulen, men jag tror att fallet har kallnat.
Och ändå inget lås.
Du vet, små steg.
Ska vi börja med en hjälm och jobba oss uppåt?
Över det här håret? Nej, jag tror inte det.
-John, din beställning är klar. -Tack, Joe.
Visst.
-Det var kul att se dig. -Det var kul att se dig också.
Och…
Jag tänker på din mamma.
Tack. Det var snällt.
-Trevligt att träffas, Mike. -Detsamma.
-Vi ses. -Hej då.
Vad händer resten av dagen?
Ska vi bara ignorera det som hände?
Du har ketchup i ansiktet.
Jag älskar dig 650 000 dollar i skuld
Älskade Jackie,
Du förvånade mig i går kväll Jag glömmer det aldrig
Min Jackie,
Jag önskar dig lycka och hälsa på din födelsedag.
Jag gick igenom foton och tänkte på kvällen vi träffades…
Kram, Ethel
Vad gör du?
Jag vill inte ha min personliga korrespondens på Smithsonian.
Du behöver inte göra så, mamma.
Jag ser att breven är inlåsta och förseglade.
Jag vill inte att de bevaras offentligt eller privat.
Det finns en anledning till att ingen vill läsa det finstilta.
Det tar bort allt det roliga.
Varför gör du det här nu?
Till skillnad från dig gillar jag inte att skjuta upp saker till sista minuten.
På tal om det, hur är ditt kärleksliv?
Jag snokar inte. Jag är bara genuint nyfiken.
Jag antar att man kan säga att jag är i en övergångsperiod.
I ett försök att inte göra nån upprörd har jag gjort alla upprörda.
Särskilt en person som är…
Hon är speciell.
Konfrontation har aldrig varit din starka sida.
Har jag läst om den här speciella personen?
Nej.
Och det är en del av lockelsen. Hon är inte intresserad av det.
Hon verkar veta vem hon är.
Och när hon tittar på mig ser jag att hon vet att… Jag vet inte…
Vem du är.
Jag minns första natten din far och jag tillbringade i Vita huset.
Han vände sig mot mig och sa:
"Kan du fatta var vi är?"
Och jag sa: "Självklart kan jag det. Hur tror du att vi hamnade här?"
På sätt och vis var vårt liv ihop mer ett förverkligande av min dröm än hans.
Inte för att jag föreställde mig Vita huset,
men din far… Han kunde ha nöjt sig med segling eller ridning hela livet,
men jag, av nån anledning…
Jag har alltid vetat att jag skulle få ett annorlunda liv.
Något mer.
Jag har läst några av hyllningarna.
Varför säger du det så?
Utan dåtid är de i princip dödsannonser.
Är det inte trevligt att vara här så att du kan läsa dem
-och se hur mycket du betyder för folk? -Det är inte smickret jag ifrågasätter.
Det är var det kommer ifrån, hur det blev till.
Ibland undrar jag
hur jag skulle bli ihågkommen om jag inte hade…
-Om jag inte var… -Vad?
Amerikas änka.
Det betyder inte att jag inte blir rörd av all kärlek, det är bara det att…
Patos och erkännande är två väldigt olika saker.
Tror du verkligen att det är vad det här är? Medlidande?
Det är inte det.
Jag tror att världen trodde att vi gick igenom nåt tillsammans,
att det som hände i Dallas hände oss alla.
Du sa att du inte hade nåt annat val än att gå vidare efter det som hände,
att vem som helst skulle göra det. Men du har fel. Du hade ett val.
Vi växte upp i folks vardagsrum.
De tycker att de känner oss, att vi är en del av deras familj.
Så när vi gör nåt opassande
eller går emot deras uppfattning av oss, slår de till med ännu större glöd.
För i deras tankar existerar vi inte utan dem.
Allmänheten håller alltid en blomma i ena handen och en sten i den andra.
Glöm inte det.
Tack för att du kom.
Det känns som att vi byter statshemligheter.
-Jag blev överfallen i en park en gång. -Va?
Ja, jag var 15 och cyklade till en tennislektion.
En kille slog till mig, tog min cykel och stack.
Vad är det med dig och cyklar? Hade du inte Secret Service?
Jo, men mamma insisterade på att de höll sig på avstånd.
Hon avskydde tanken på att jag skulle gå genom livet
som en bortskämd prins med gudskomplex.
Hon låter dig åka rullskridskor.
De är svårare att stjäla än en cykel.
Hon brukade skicka iväg mig till rancher, fiskebåtar, vildmarksresor.
Hon ville alltid att jag skulle vara en riktig man, vad det nu betyder.
Hon var nog rädd att hon skulle förstöra för dig och att hon inte räckte till.
Hon ville inte att du skulle känna dig mer lurad än du redan var.
Hur kommer det sig att du vet mer om min familj än min familj?
Det finns ingen större kraft på jorden än en ensamstående mammas.
Med dubbelt så stort ansvar borde de betygsättas på en kurva,
men de tvingas bara le och stå ut
i en värld dikterad av männen som svek dem.
Känner du att din pappa svek din mamma?
Jag känner att han svek många.
Men hur mår hon? Din mamma.
Jag märker att hon rädd. Jag har alltid vetat
att jag skulle behöva ta hand om henne, men hon är 64.
Hon är en överlevare. Det är vad hon gör. Hon överlever.
Ja.
Men tänk på alla liv hon har levt på 64 år.
Jag önskar att du kunde träffa henne. Hon skulle älska dig.
-Förlåt, jag… -Nej, det är okej.
Jag borde nog gå.
Ja.
Varför ville du träffas?
Du har massor av vänner och familj.
Jag vet inte. Du är den jag ville träffa.
Och…
-Daryl? -Ja.
Hon är tillbaka i LA. På obestämd tid, verkar det som.
Du behöver inte följa mig hem. Jag bor fem minuter härifrån.
Jag tar de fem minuterna, om det är okej med dig.
-…i bältena med tuschpenna. -Märkte de inte?
Nej. Bra recensioner överallt.
Jag borde gå.
Jag vill inte heller låta en underklädesmodell vänta.
-De måste bli väldigt hungriga. -Kollade du upp honom?
Nej, jag kollade på honom. Alla 15 meter.
Vi är vänner.
Ingen är bara vän med en underklädesmodell.
De är sexsymboler för handel.
Säger "Världens sexigaste man".
Det är annorlunda.
-Hur då? -Jag är inte på en affischtavla
-på Times Square i mina kalsonger. -Du är bara barbröstad överallt annars.
Jag är glad för din skull och din spirande vänskap.
Alla behöver en bra, bred, muskulös axel att gråta ut mot.
God natt, John.
Vill du fortfarande bli lärare när du blir stor?
Jag vill bli fotograf.
Fotograf? Vill du? Sen när då?
Visste du att mormor var fotograf när hon var liten?
För en tidning och allt.
Vill du hålla min bebis, mormor?
Ja, det vill jag. Barnet med alla smycken…
Älskling, du kan väl hålla bebisen, så hämtar jag en filt. Okej?
Mormor.
Mamma!
Herregud.
Mamma.
Eugie!
Mamma. Mamma!
Eugie, ring larmcentralen.
Mamma, vakna. Mamma!
Se till att sjukhuset skriver in henne under ett alias.
Vi tar hand om det.
Det ordnar sig, mamma.
Vi var optimistiska, för röntgen visade
att cancern hade försvunnit från bröstet och magen.
Men den verkar ha spridit sig till hjärnan och ryggmärgen.
Vi rekommenderar en mer aggressiv behandling…
Ge mig min väska, tack.
Vi borrar ett hål i din hjärna och sätter in en shunt
som låter vätskan rinna ut och leda den till andra delar av kroppen…
Jackie! Här borta.
Hur mår du?
-John! -Vi tänker på dig, mrs Kennedy.
Hur mycket längre tror du att vi har?
Vad är tidsramen för nån i det här stadiet?
Det kan variera avsevärt.
Okej. Tack.
Ska vi ringa moster Lee?
Det kan gå på många olika sätt.
-Ja, vi kanske borde ringa Anthony först. -Ja.
Vad är det, Nancy? Vad är det?
Hon bad att få träffa monsignore Bardes.
-Nej. -Varför?
Det är vad hon vill.
-Sista smörjelsen? -Va?
Varför beter vi oss som om det här händer just nu?
Jag vet att hennes tid är begränsad, men det betyder inte att vi ger upp.
Nancy, ring honom inte. Jag ska prata med henne.
John, snälla.
Hon vill göra det medan hon är klar i huvudet, vi kan inte klandra henne.
Vill du bikta dig nu?
Förlåt mig, fader, för jag har syndat.
Jag…
ville dö…
efter Jack.
Jag ville…
att det skulle vara vi båda den dagen i Dallas.
Men jag kunde inte röra mig.
Jag stelnade till.
Och jag var så arg på honom.
För allt han utsatte mig för.
Alla kvinnor.
Men jag skyddade honom alltid. Alltid.
Även efter att han dog.
Jag satte mig ner med journalisten
och berättade sagan för honom.
"Det kommer aldrig att finnas ett nytt Camelot."
Och jag vill att han ska veta…
att jag förlåter honom.
Jack?
Gud.
"Det är en ära att ha prövats.
Att ha haft vår lilla kvalitet och sagt vår lilla trollformel.
Saken är att ha fått nån att bry sig.
Du råkar vara galen, förstås. Men det påverkar inte lagen.
En andra chans, det är vanföreställningen.
Det var aldrig meningen att det bara skulle bli en.
Vi arbetar i mörkret. Vi gör vad vi kan.
Vi ger vad vi har.
Vårt tvivel är vår passion. Vår passion är vår uppgift."
Förlåt.
Va?
Vad pratar du om?
Allt det här. Bara…
Bara för en idé.
Åh, älskling.
Kvart över tio igår kväll gick min mamma bort.
Hon var omgiven av sina vänner och sin familj och sina böcker,
människorna och sakerna hon älskade. Och hon gjorde det på sitt eget sätt.
Vi känner oss alla lyckligt lottade.
Och nu är hon i Guds händer. Tack.
Jag kommer aldrig att förstå det.
Vadå?
Varför vi måste hålla god min för dem.
Tack för att du kom.
Jag uppskattar det verkligen.
John!
Hej.
Jag är så ledsen.
Jag försökte ta ett tidigare flyg, men allt var bokat
och de tappade bort mitt bagage och…
-Jag visste inte att du skulle komma. -Självklart. Hon var hela din värld.
Nej, jag menade till vakan.
Jag trodde att vi skulle ses på begravningen, hur visste…
Vad som än hände mellan din mor och mig
spelar ingen roll. Livet är för kort, och jag vet hur mycket hon betydde för dig.
-Tack. -Finns det en garderob?
-Nej. -Jag lägger den i ditt rum.
Det hade betytt mycket för henne
att veta att ni har rest så långt för att vara här idag. Tack så mycket.
Jag minns fortfarande resan hon gjorde med din far till Paris.
Har du nån aning om hur elegant, hur skicklig man måste vara
för att imponera på fransmännen?
Jag var på en fest på prinspalatset i Monaco
och nån frågade prinsessan Grace
hur det är att vara världens mest glamorösa kvinna.
Vet du vad hon sa?
"Du får fråga Jackie O."
Självklart.
-Du känner min farbror Teddy. -Trevligt att träffas, senator Kennedy.
Jag lämnar dig i hans kapabla händer.
Trevligt att träffas. Är det möjligtvis…
Där är du. Jag trodde att du hade försvunnit.
Nej, jag har bara sprungit runt.
Hur mår du?
Jag vet inte. Jag har inte hunnit bearbeta det.
Ja, och sorg är konstigt på det sättet.
Den smyger sig på en och allt man kan göra är att ge efter
för den, som när jag förlorade Hank.
Jag är ledsen för det.
Ja, han var en hund, men han var också som mitt barn.
Ja.
Självklart försöker alla ta reda på vad som händer med oss,
i vilken kapacitet jag är här.
Frågar folk dig om vår relationsstatus på min mammas vaka?
-Inte rakt ut, men… -Vi har inte pratat på månader, så…
Precis. Det är mycket som är osagt.
Nancy, har du sett Caroline?
Hon behövde nog bara en minut.
Jag ska titta till min syster, men vi ses senare.
Självklart.
-Förlåt, jag bara… -Det gör inget.
Jag vet att det är galet där ute.
Jag tror inte att nån har sagt nåt om henne som jag kommer att sakna.
Inte hennes hållning eller hennes kärlek till det skrivna ordet?
Det är som om de är rädda att erkänna att hon bara var en person.
Som om att erkänna minsta brist skulle avfärda deras närhet till henne.
Minns du när hon hittade din marijuanaplanta i sin trädgård på Hyannis?
Hon hittade den inte. En polis hittade den.
Herregud. Det stämmer.
Vad gjorde han i trädgården?
Jag vet inte. Jag tror att en granne anmälde det.
Jag trodde grannarna älskade oss.
-Sa du inte att det var zucchini? -Persilja. Zucchini?
Hon var så arg.
Hennes röst sjönk ner i en läskig oktav.
"Caroline. Marijuana? Hur kunde du?"
"Och i min trädgård? En botanisk fristad."
Du var riktigt rebellisk ett tag.
Jag saknar den tiden.
Jag försökte hitta sätt att säga att jag aldrig skulle bli som hon.
Jag är glad att du inte gjorde det.
Annars skulle jag gå miste om nån väldigt speciell.
Okej. Vi borde gå tillbaka.
Jag hörde en kusin fråga
om nån kan spela "Broder Jakob" på piano.
-Jag kommer strax. -Okej.
För er nya tittare,
vi håller er uppdaterade om Jacqueline Kennedy Onassis begravning.
Jacqueline Kennedy Onassis
dog på torsdagskvällen runt kvart över tio i sitt hem.
Hon hade bett att få återvända till sin lägenhet på Upper East Side.
Alla som var över tio år 1963 minns henne med stor tacksamhet
för det var hennes styrka som bar oss igenom den hemska november 1963.
Ingen annan såg ut som hon, pratade som hon, skrev som hon,
eller var så originell i sättet hon gjorde saker på.
Ingen vi kände hade en bättre självkännedom.
Hennes två barn visade sig vara extraordinära.
Ärliga, ofördärvade och med en karaktär lik hennes.
Hon njöt av deras bedrifter. Hon led av deras sorg.
Hon kände glädje och lust över att umgås med dem.
De är hennes två mirakel.
Jag tänker ofta på vad hon sa om Jack i december efter hans död.
DOTTER 23 AUGUSTI 1956
"De gjorde honom till en legend när han hade föredragit att vara en man."
Jackie hade föredragit att vara sig själv
men världen insisterade på att hon också skulle bli en legend.
Käre John,
jag förstår pressen du alltid kommer att möta som en Kennedy
trots att vi satte dig till världen som oskyldig.
Du mer än nån annan har en plats i historien.
Oavsett vilken väg du banar i livet
ber jag bara att du fortsätter att göra Caroline, Kennedyfamiljen
och viktigast av allt, dig själv stolt.
Håll dig nära dem som känner dig och älskar dig som du är.
Jag älskar dig. Mamma.
Andas.
Inspirerad av boken "Once Upon A Time" av Elizabeth Beller
Översättning: Karin Tengroth