Príbeh je inšpirovaný skutočnosťou.
Je taká zlatá.
Pozri na tie stromy. Jednoducho nádhera. No nie?
- Si v poriadku? - Áno, som.
Momentálne sa snažíme zaistiť investorov,
čo je, pochopiteľne, lekcia pokory.
Michael ma prakticky núti pobehovať medzi nimi so žobráckou čiapkou.
Je to tvoj časopis. Čo si čakal?
Ja viem.
A nemám s tým problém, len nechcem, aby si ľudia spájali Georga so mnou.
Chcem, aby to malo vlastnú identitu.
Myslíš si, že tvoj otec získal miesto v kongrese len vďaka zásluhám? Nie.
Využil svoj šarm a pôvab a bohatstvo svojho otca.
A potom využil svoje postavenie, aby konal dobro a aby sa preukázal.
Viem, že je pre teba dôležité, aby si sa osamostatnil,
ale, zlatko, máš otvorených toľko dverí…
Nemusíš stavať vlastné a prehrmieť nimi, len preto, aby si to urobil.
- Môžeme to nechať tak? - Ja len vravím,
že tvoje priezvisko nemusí byť ťarchou, pred ktorou musíš utiecť.
Preto si želám, aby si sa častejšie radil s Mauriceom.
Áno, ale hovoril som s ním.
Vždy tu pre teba bude.
To čo má znamenať?
Len chcem povedať, že by si mal využiť jeho rady.
Poďme po Caroline a poďme domov, dobre?
Posledné, čo potrebujem, je, aby ma odfotili pri tom,
ako lapám dych alebo starnem.
Preč sú dni, keď môj štýl predával noviny.
Ale prosím ťa. Po Piatej Avenue by si mohla chodiť v kostýme zajaca
a ľudia by sa pýtali, odkiaľ ho máš.
Ešte aj modelky by začali po móle skackať.
- Prestaň. - S guľatým chvostom a tak.
Prosím, nerozosmievaj ma.
Prepáč. Si v poriadku?
Áno, som v poriadku. Je to… Je to dobrý druh bolesti.
Určite sa už nechceš prechádzať?
Nie, vlastne som dosť vyhladla.
Dobre. Chuť do jedla je dobré znamenie.
LOVE STORY JOHN F. KENNEDY JR. A CAROLYN BESSETTOVÁ
Ďakujem, Tony.
Vyzerá to tu ako skleník.
- Mám ich vziať hore? - Áno, prosím, Tony. Ďakujem.
„Si v mojich spomienkach. Michael Jackson“?
Mama mu vydala knihu.
Daryl? Myslela som, že sme v psej nemilosti.
Je to od nej dosť veľkodušné.
Vždy o nich tak pekne rozprávaš, keď sú už preč.
Stále si snažím predstaviť,
čo si ľudia mysleli, keď ťa videli s tým popolom.
Prečo sa asi snažím získať letecký preukaz?
- Dobre, už musím ísť. - Dobre.
- Iste ti nemám pomôcť? - Nie, v pohode.
Dobre.
Pri odchode vezmi so sebou aj tie supy.
Dobre.
Nechcete vyjsť zozadu, pán Kennedy?
Nie, idem tadiaľto.
Ďakujem.
John!
Pridaj, už sme skoro tam.
Snažím sa. Dávaj pozor, nech nenarazím.
Božemôj. Si pripravený?
Asi áno.
New York, pozeraj sa a záviď!
No do riti.
Akoby som mal halucinácie.
- Bože, fakt mi vidieť vtáka, čo? - Lepšie, než tá druhá možnosť.
Zostaneme? Či si ťa niekto všimne?
Dokázal som to len vďaka tebe.
Ja som len priložila tvoj portrét.
Poď, odfotím ťa.
No tak.
- Chcem, aby si na nej bola so mnou. - Nie. Toto je tvoja chvíľa. Choď.
Úsmev.
Skoč.
Nemali by sme si to dať zabaliť?
Na čo? Môj tanier si vyprázdnila.
Pýtala som si hranolku
a ty si mi zreteľne ponúkol toľko, koľko som len chcela.
To preto, že si mi nedala na výber.
Už sme zaplatili, však?
Chystáš sa niekam?
- Nie, ja len… - Ahoj, John.
Nemám pri sebe žiadnu hotovosť, takže…
Čo?
Zo všetkých možných barov…
Zalaminované menu zbožňujem.
John, to je môj kamarát, Michael.
- Teší ma. - Aj mňa.
Máš nový bicykel.
Áno.
Krádež predošlého som nahlásil, ale ten prípad asi vychladol.
A stále bez zámku.
Poznáš to, detské kroky.
Mohli by sme začať s prilbou a uvidíme, čo ďalej.
Cez túto hrivu? Nie, to si nemyslím.
- John, mám tvoju objednávku. - Ďakujem, Joe.
Za málo.
Rád som ťa videl.
Aj ja teba.
A…
Myslím na tvoju mamu.
Ďakujem. Cením si to.
- Rád som ťa spoznal, Mike. - Aj ja teba.
- Uvidíme sa neskôr. - Ahoj.
Tak čo budeme robiť zvyšok dňa?
Odignorujeme to, čo sa práve stalo?
Máš na tvári kečup.
Ľúbim ťa dlh 650 000 dolárov
Drahá Jackie,
Včera si ma inšpirovala Nezabudnem na to
Mojej Jackie,
všetko najlepšie k narodeninám.
Prechádzal som fotkami a spomenul som si na noc, keď sme sa stretli…
S láskou, EThel
Čo to robíš?
Nepotrebujem, aby archivovali moju osobnú korešpondenciu.
To nemusíš robiť, mami.
Ja tie listy zamknem a zapečatím.
Nechcem, aby sa uchovali verejne alebo súkromne.
Je dôvod, prečo ľudia neradi čítajú malé písmenká.
Ničí to pôžitok z čítania.
Prečo to robíš teraz?
Na rozdiel od teba veci nerada odkladám na poslednú chvíľu.
Keď už sme pri tom, čo tvoj milostný život?
Nevyzvedám. Iba sa skutočne zaujímam.
Dalo by sa povedať, že prežívam prechodné obdobie.
V snahe nikoho nerozrušiť sa mi akosi podarilo rozrušiť všetkých.
Najmä jednu osobu, ktorá je…
Je výnimočná.
Konfrontácia nebola nikdy tvojou silnou stránkou.
Čítala som o tejto výnimočnej osobe?
Nie.
Úprimne, aj preto sa mi páči. Nič z toho ju nezaujíma.
Zdá sa, že sa dobre pozná.
A keď sa na mňa pozrie, viem, že vie, že… Ja neviem…
Pozná ťa.
Pamätám si na prvú noc, ktorú sme s tvojím otcom strávili v Bielom dome.
Otočil sa ku mne a povedal mi:
„Veríš, kde sme?“
A ja na to: „Samozrejme. Ako inak by sme sa sem asi dostali?“
V istých ohľadoch bol náš spoločný život skôr realizáciou môjho sna a nie jeho.
Niežeby som si predstavovala samu seba v Bielom dome,
ale tvoj otec by bol šťastný, aj keby sa celý život len plavil alebo jazdil.
No ja z nejakého dôvodu…
Vždy som vedela, že na rozdiel od druhých ma v živote čaká niečo iné.
Niečo viac.
Čítala som si nejaké tie pocty.
Prečo ten dôraz?
Nuž, až na ten minulý čas, je to v podstate nekrológ.
No nie je milé si ešte stihnúť prečítať,
čo pre ľudí znamenáš?
Nespochybňujem ten obdiv.
No to, z čoho vychádza, z čoho vznikol.
Neviem si pomôcť. Stále rozmýšľam,
ako by si ma pamätali,
- keby som nebola… - Čo?
Vdova Ameriky.
Niežeby ma nedojímalo to množstvo lásky, ale…
No ľútosť a uznanie
sú dve veľmi odlišné veci.
Naozaj veríš, že to je za tým? Ľútosť?
O to nejde.
Podľa mňa sú ľudia presvedčení, že sme niečo spolu prekonali.
Že to, čo sa stalo v Dallase,
sa stalo nám všetkým.
Raz si mi povedala, že ti vtedy nezostalo nič iné, len ísť ďalej.
Že by to urobil každý.
No to nie je pravda. Mala si na výber.
Vyrastali sme v obývačkách ľudí.
Majú pocit, že nás poznajú a že sme súčasťou ich rodiny.
Preto vždy, keď urobíme niečo nevhodné,
či niečo v rozpore s tým, ako nás vnímajú, zaútočia ešte zúrivejšie.
Sú presvedčení, že bez nich neexistujeme.
Verejnosť má vždy v jednej ruke kvet a v druhej kameň.
Na to nezabúdaj.
Ďakujem, že si prišla.
Mám pocit, akoby sme si vymieňali štátne tajomstvá.
- Raz ma prepadli v parku. - Čo?
Mal som asi 15 rokov a išiel som bicyklom na tenis.
Akýsi chlapík mi zrazu vrazil, ukradol mi bicykel a ušiel.
Ty máš ale šťastie na bicykle, čo? Nemal si ochranku?
Mal, ale mama vždy trvala na tom, aby si zachovali odstup.
Neznášala predstavu, že by som svoj život prežil
ako rozmaznaný princ s božským komplexom.
Ale na korčule ťa pustí stále.
Lebo sa kradnú ťažšie ako bicykel.
Rada ma posielala pracovať na ranč, rybárske lode a na výlet do divočiny.
Vždy zo mňa chcela mať pravého chlapa, nech už to znamená čokoľvek.
Možno sa bála, že ti spôsobí ujmu. Že sama na to nestačí.
Nechcela, aby si mal pocit, že si ešte viac ukrátený.
Ako dokážeš rozumieť mojej rodine viac ako ona sama sebe?
Len viem, že najsilnejšie stvorenie na svete je slobodná matka.
S dvojitou dávkou zodpovednosti by sa jej malo dostať uznania,
no namiesto toho musí zaťať zuby a usmievať sa na svet,
ktorý riadia muži, čo ju sklamali.
Tvoj otec sklamal tvoju mamu?
Ten podľa mňa sklamal veľa ľudí.
Ale ako sa má? Tvoja mama.
Viem, že sa bojí.
Vždy som vedel, že sa o ňu
budem musieť raz postarať. No má len 64 rokov.
Je to bojovníčka. Celý život ňou bola.
Áno.
Predstav si, čo všetko za tých 64 rokov prežila.
Bodaj by si ju mohla stretnúť. Páčila by si sa jej.
- Prepáč, to bolo… - Nie, to je v poriadku.
Asi by som mala ísť.
Áno.
Prečo si sa chcel naozaj stretnúť?
Máš kopu priateľov a rodinu.
Neviem. Ty si bola tá, ktorú som chcel vidieť.
A čo…
- Daryl? - Áno.
Vrátila sa do Los Angeles. Zdá sa, že na neurčito.
Nemusíš ma odprevadiť domov. Mám to už len na päť minút.
Rád by som tých päť minút využil, ak ti to neprekáža.
- …iba fixkou. - A nikto si to nevšimol?
Vôbec nie. Porota bola nadšená.
Mala by som ísť.
Áno, tiež by som nechcel modela bielizne nechať čakať.
- Iste bývajú veľmi hladní. - Preveroval si si ho?
Nie, vzhliadal som k nemu.
Každých 15 metrov.
Sme len kamaráti.
Nikto nie je len kamarát s modelom spodnej bielizne.
Sú to v podstate len sex symboly pre marketing.
A to povie „najsexi muž nažive“.
To je iné.
- Ako? - Nie som na billboarde na Times Square
- v obtiahnutých spodkoch. - No, áno.
Si len všade inde bez trička.
Nuž, len sa teším z tvojho priateľstva.
Každému padne dobre široké, svalnaté rameno na vyplakanie sa.
Dobrú noc, John.
Ešte stále chceš byť učiteľkou, keď vyrastieš?
Chcem byť fotografka.
Fotografka? Naozaj? Odkedy?
Vieš, že aj babka bola ako mladé dievča fotografkou?
Pre noviny a tak.
Chceš si podržať moje bábätko, babi?
Jasné, že chcem. Bábätko so všetkými tými klenot…
Zlatko, podrž ho ty a ja mu prinesiem dečku? Dobre?
Babka.
Mami!
Božemôj.
Mami.
Eugie!
Mami!
Eugie, zavolaj 112.
Mami, vstávaj. Mami!
Nech ju nemocnica zaeviduje pod falošným menom.
Postaráme sa o to.
Bude to v poriadku, mami.
Boli sme optimistickí, pretože snímky ukázali,
že rakovina ustupuje z hrude a žalúdka.
Zdá sa však, že sa rozšírila do mozgu a miechy.
Odporúčame oveľa agresívnejšiu liečbu…
Podaj mi tašku, prosím.
Do mozgu by sme vyvŕtali dieru a urobili drenáž,
aby vám mala ako vytekať hromadiaca sa tekutina
do iných častí tela…
Jackie!
Ako sa cítite?
- John! - Myslíme na vás, pani Kennedyová.
Koľko času jej podľa vás ešte zostáva?
Zhruba ako dlho sa dožívajú ľudia v tomto štádiu?
To sa môže výrazne líšiť.
Dobre. Ďakujem.
Zavoláme tete Lee?
To by nemuselo dopadnúť dobre.
- Zavolajme najskôr Anthonymu. - Áno.
Čo sa deje, Nancy? Čo sa stalo?
Chce sa stretnúť s pánom farárom Bardesom.
- Nie. - Prečo?
To chce.
Posledné požehnanie?
Prečo sa správame, akoby zomierala už teraz?
Viem, že už nemá veľa času, ale to neznamená, že to hneď vzdáme.
Nancy, nevolaj mu. Idem sa s ňou porozprávať.
John, prosím.
Nemôžeme jej mať za zlé, že to chce urobiť, kým ešte vníma.
Chcete sa vyspovedať?
Odpusť mi, otče, lebo som zhrešila.
Chcela som…
Chcela som zomrieť.
Po Jackovi…
Bola som presvedčená…
…že sme v ten deň v Dallase mali zomrieť obaja.
Ale nevedela som sa pohnúť.
Celá som stuhla.
Bola som naňho taká… taká nahnevaná.
Za všetko, čomu ma vystavil.
Za všetky tie ženy.
Ale vždy som ho chránila. Vždy.
Aj po jeho smrti.
Aj tomu novinárovi
som poskytla len rozprávku.
„Druhý Camelot už nebude.“
Chcem, aby vedel…
…že mu odpúšťam.
Jack?
Bohu.
„Je to pocta, byť vystavený skúške.
Mať príležitosť po sebe niečo zanechať.
Je dôležité, aby niekomu na nás záležalo.
A hoci si aj blázon, to zákon nijak neovplyvní.
Druhá šanca je len klam.
Vždy sme mali len tú jednu.
Tápame v temnote. Snažíme sa, ako najlepšie vieme.
Dávame, čo máme.
Naše pochybnosti sú naša vášeň. Naša vášeň je naša úloha.“
Je mi to ľúto.
Čo?
O čom to hovoríš?
Toto všetko. Len…
Len kvôli jednej predstave.
Ach, zlatíčko.
„Moja mama skonala včera o 22.15.“
Bola obklopená svojimi priateľmi, svojou rodinou, svojimi knihami,
ľuďmi a vecami, ktoré milovala. Odišla tak, ako chcela.
A my všetci sme za to vďační.
A teraz je v Božích rukách.“
Ďakujem.
Nikdy to nepochopím.
Čo?
Prečo sa musíme tváriť statočne.
Ďakujem, že ste prišli.
Veľmi si to vážime.
John!
Ahoj.
Je mi to veľmi ľúto.
Chcela som priletieť skôr, no nič nebolo voľné
a potom ešte stratili moju batožinu…
- Ani som nevedel, že prídeš. - Znamenala pre teba všetko.
Myslel som poslednú rozlúčku.
Čakal som ťa na pohrebe, ako si vedela…
Je jedno, čo bolo medzi tvojou matkou a mnou.
Život je na to prikrátky a viem, čo pre teba znamenala.
- Ďakujem. - Je tu šatňa?
- Nie. - Dám si ho do tvojej izby.
Veľmi by si cenila,
že ste pricestovali z takej diaľky. Ďakujem veľmi pekne.
Stále si pamätám, ako s tvojím otcom pricestovali do Paríža.
Tušíš vôbec, akú mieru elegancie a profesionálnosti musíš preukázať,
aby si zapôsobil na Francúzov?
Bola som na večierku v paláci monackého princa,
keď sa niekto opýtal princeznej Grace,
aké to je byť najodvážnejšou ženou na svete,
no vieš, čo povedala?
„To sa musíte opýtať Jackie O.“
Samozrejme.
Môj strýko Teddy.
Teší ma, senátor Kennedy.
Nechám ťa v jeho veľmi schopných rukách.
Rád vás spoznávam. Neviete…
Tu si.
Myslela som, že si zmizol.
Nie, len sa tu tak mocem.
Ako sa cítiš?
Neviem. Ešte som nemal poriadne priestor to spracovať.
Žiaľ je už raz taký.
Nenápadne sa vkradne dnu a tebe nezostane iné, len mu podľahnúť.
Ako keď som prišla o Hanka.
Mrzí ma to.
Áno, bol to pes, ale bol aj ako moje dieťa.
Áno.
Všetci sa snažia zistiť, čo je medzi nami.
Prečo som tu.
Ľudia sa ťa pýtajú na náš vzťah počas poslednej rozlúčky?
- Nie jednoznačne, ale… - Niekoľko mesiacov sme neboli v kontakte…
Presne. Veľa zostalo nezodpovedaného.
Hej, Nancy, videla si Caroline?
Myslím, že len potrebovala chvíľu.
Idem skontrolovať svoju sestru. Neskôr sa o tom porozprávame.
Samozrejme.
- Prepáč, len som… - To je v poriadku.
Viem, je to tam blázinec.
Nikto o nej nepovedal nič, čo mi bude chýbať.
Nebude ti chýbať jej elegancia či jej láska k písanému slovu?
Akoby sa všetci báli priznať, že bola len človek.
Akoby poukázanie aj na tú najmenšiu nedokonalosť
malo znevážiť ich vzťah k nej.
Pamätáš si, keď našla tvoju trávu vo svojej záhrade v Hyannis?
To nie ona ju našla, ale policajt.
Panebože. To je pravda.
Čo vlastne robil v záhrade v Hyannis?
Neviem. Asi to nahlásil sused.
Myslel som, že nás susedia milujú.
- Nepovedala si jej, že je to cukina? - Petržlen. Cukina?
Bola veľmi nahnevaná.
Hlas jej klesol do naozaj desivej oktávy.
„Caroline. Marihuana? Ako si mohla?“
„A v mojej záhrade? V botanickej rezervácii.“
Nejakú chvíľu si fakt dosť rebelovala.
Chýbajú mi tie časy.
Asi som jej tým len chcela povedať, že nikdy nebudem ako ona.
Ja som rád, že si takou ani nebola.
Inak by som prišiel o niekoho výnimočného.
Dobre. Mali by sme sa vrátiť.
Nejaký bratranec sa tuším pýtal,
či vie niekto zahrať na klavíri Frère Jacques.
- Hneď prídem. - Dobre.
Naďalej budeme informovať tých z vás,
ktorí sa možno práve pridávate k pohrebnému sprievodu
Jacqueline Kennedyovej-Onassisovej.
Jacqueline Kennedová-Onassisová
zomrela vo štvrtok večer okolo 22.15 u seba doma.
Žiadala o návrat do svojho apartmánu v Upper East Side.
Všetci, čo mali v roku 1963 viac ako desať rokov, si ju pamätajú
najmä pre jej silu, ktorá nám pomohla
preniesť sa cez ten hrozný november 1963.
Nikto iný sa jej nepodobal, či už výzorom, rečou, štýlom písania,
alebo jedinečným prístupom k veciam.
Nestretli sme sa s nikým, kto by sám seba poznal tak dobre.
Z jej dvoch detí sa vykľuli výnimočné osobnosti.
Čestné a neskazené, s charakterom, ktorý sa rovná tomu jej.
Z ich úspechov sa tešila, nad ich smútkom žialila.
Z času, ktorý s nimi strávila, sa úprimne radovala.
Sú to jej dva zázraky.
Často rozmýšľam nad tým,
čo povedala o Jackovi v decembri po jeho smrti.
DCÉRA
„Urobili z neho legendu, hoci by bol najradšej len človekom.“
Jackie by bola najradšej sama sebou,
ale svet trval na tom, aby sa stala aj legendou.
Drahý John,
rozumiem tlaku, ktorému budeš ako Kennedy musieť čeliť,
aj keď sme ťa na svet priviedli nevinného.
Na miesto v dejinách máš väčší nárok ako ktokoľvek iný.
A to bez ohľadu na to, ktorou cestou sa vydáš.
Žiadam len o to, aby mohli byť na teba Caroline, rodina Kennedyovcov,
a najmä ty sám, aj naďalej hrdí.
Drž sa tých, čo ťa poznajú a majú ťa radi.
S láskou, mama.
Dýchaj.
Na motívy knihy
Preklad titulkov: Barbora Svetlíková