Inspirert av ekte hendelser. Med fiksjon.
Hun er så søt.
Se på disse trærne. Helt nydelige. Er de ikke?
-Går det bra? -Ja, det går bra.
Vi prøver bare å få tak i investorer nå,
noe som har vært en leksjon i ydmykhet.
Michael sender meg rundt for å tigge.
Det er magasinet ditt. Hva forventet du?
Jeg vet det.
Jeg gjør gjerne jobben, men jeg vil ikke at folk skal se George og tenke på meg.
Jeg vil det skal ha sin egen identitet.
Tror du faren din vant setet i Kongressen kun på grunn av meritter? Nei.
Han utnyttet sjarmen sin, magnetismen sin og farens velvilje,
og så brukte han plattformen sin til å gjøre godt og vise hva han var god for.
Jeg vet det er viktig for deg å være din egen herre,
men kjære, det er så mange dører åpne for deg.
Du trenger ikke å bygge en og gå gjennom den bare for å si at du gjorde det.
-Ikke begynn med dette. -Jeg bare sier
at etternavnet ditt ikke må være en byrde du må rømme fra.
Derfor skulle jeg ønske du ba Maurice om råd oftere.
Men jeg har snakket med ham.
Han vil alltid være der for deg.
Hvorfor sier du det sånn?
Jeg mener bare at du bør benytte deg av rådgivningen hans.
La oss bare hente Caroline og dra hjem, ok?
Det siste jeg trenger, er å gi dem et bilde av meg
mens jeg får igjen pusten eller visner bort.
Tiden da stilen min pleide å selge avisene er borte.
Vær så snill. Du kunne gå ned Fifth Avenue i kaninkostyme,
og folk ville sagt: "Hvor fikk du den drakten fra?"
Modeller ville hoppet ned catwalken.
-Slutt. -Med bomullshaler og alt.
Ikke få meg til å le.
Beklager. Går det bra?
Ja, det går bra. Det er en god type smerte.
-Sikker på at du ikke vil gå mer? -Nei, jeg er faktisk ganske sulten.
Bra. Appetitt er et godt tegn.
Takk, Tony.
Ser ut som et drivhus her.
-Skal jeg ta dem opp? -Ja takk, Tony. Takk.
"Du er i refleksjonene mine. Michael Jackson"?
Mamma sikret bokavtalen hans.
Daryl? Jeg trodde vi alle var utstøtt etter hundeskandalen.
Det er storsinnet av henne.
Du har alltid fine ting å si når de er borte.
Jeg prøver å forestille meg hva alle på flyet
må ha tenkt da de så deg med asken.
Hvorfor tror du jeg vil ha flysertifikat?
-Greit, jeg må gå. -Ok.
-Så du vil ikke ha hjelp? -Nei, det går bra.
Ok.
Bare ta gribbene med deg når du drar, ok?
Ok.
Serviceinngangen, Mr. Kennedy?
Nei, det går bra.
Takk.
John!
Gå fortere, vi er nesten fremme.
Jeg prøver. Pass på at jeg ikke treffer noe.
Herregud. Er du klar?
Ja, jeg er vel det.
New York, ta den.
Fy faen.
Det føles som jeg hallusinerer.
-Du kan virkelig se pikken min, hva? -Ja, det er bedre enn alternativet.
Skal vi bli? Se om noen legger merke til deg?
Jeg kan ikke tro du ordnet dette.
Jeg la bare bildet ditt i en haug.
La oss ta et bilde.
Kom igjen.
-Jeg vil at du skal være med. -Nei. Dette er ditt øyeblikk.
Smil.
Hopp.
Burde vi hatt en pose til restene?
Restene? Du rensket tallerkenen min.
Jeg spurte om å få pommes frites,
og du sa utvetydig at jeg kunne få så mange jeg ville.
Det er fordi du ikke nødvendigvis ga meg noe valg.
Vi fikk regningen, ikke sant?
Har du et sted du må være?
-Nei, jeg bare… -Hei, John.
Jeg har ikke kontanter på meg, så…
Hva?
Av alle gin-stedene.
Jeg er svak for laminert meny.
John, dette er Michael.
-Hyggelig. -Hyggelig.
Jeg ser du har ny sykkel.
Ja.
Jeg meldte den siste stjålet, men jeg tror saken er henlagt.
Og fortsatt ingen lås.
Små steg.
Kanskje begynne med en hjelm og ta det derfra?
Over dette håret? Nei, jeg tror ikke det.
-John, bestillingen din er klar. -Takk, Joe.
Ingen årsak.
Hyggelig å se deg.
Hyggelig å se deg også.
Og…
Jeg tenker på moren din.
Takk. Jeg setter pris på det.
-Hyggelig å møte deg. -Deg også.
-Vi sees. -Ha det.
Så hva skjer resten av dagen?
Skal vi bare ignorere det som skjedde?
Du har ketchup i ansiktet.
Jeg elsker deg - 650 000 dollar i gjeld
Du overrasket meg i går kveld. Jeg glemmer det aldri
Jackie, jeg ønsker deg lykke og god helse på bursdagen din.
Jeg gikk gjennom bilder og tenkte tilbake på kvelden vi møttes…
Hilsen, Ethel.
Hva gjør du?
Jeg vil ikke at min personlige korrespondanse skal minnes i Smithsonian.
Du trenger ikke gjøre det.
Jeg kan sørge for at brevene låses inne og forsegles.
Jeg vil ikke at de skal bevares offentlig eller privat.
Det er en grunn til at ingen liker å lese den lille skriften.
Det tar all moroa ut av det.
Hvorfor gjør du dette nå?
Ulikt deg liker jeg ikke å utsette ting til siste øyeblikk.
Apropos, hvordan er kjærlighetslivet ditt?
Jeg snoker ikke. Jeg er bare nysgjerrig.
Man kan vel si at jeg er i en slags overgangsperiode.
I et forsøk på å ikke opprøre noen har jeg opprørt alle.
Spesielt én person som er…
Hun er spesiell.
Konfrontasjon har aldri vært din sterke side.
Og har jeg lest om denne spesielle personen?
Nei.
Og det er en del av tiltrekningen. Hun er ikke interessert i det.
Virker som hun vet hvem hun er.
Og når hun ser på meg, kan jeg se at hun vet at jeg ikke…
Vet hvem du er.
Jeg husker den første kvelden faren din og jeg var i Det hvite hus.
Han snudde seg mot meg og sa,
"Kan du tro hvor vi er?"
Og jeg sa: "Selvsagt kan jeg det. Hvordan tror du vi havnet her?"
På noen måter var livet vårt mer en realisering av min drøm enn hans.
Ikke at jeg så for meg å bo i Det hvite hus,
men faren hadde vært fornøyd med å seile eller ri hele livet,
men jeg, av en eller annen grunn…
Jeg visste alltid at jeg ville få et annet liv enn alle andre.
Noe mer.
Jeg har lest noen av hyllestene.
Hvorfor sier du det sånn?
Uten fortidsform er de nekrologer.
Er det ikke fint å være her så du kan lese det
og se hvor mye du betyr?
Det er ikke beundringen jeg tviler på.
Det er hvor den kommer fra, hvordan den ble til.
Noen ganger lurer jeg på
hvordan jeg ville blitt husket om jeg ikke hadde…
-Om jeg ikke var… -Hva?
USAs enke.
Det betyr ikke at jeg ikke blir rørt av kjærlighet, det er bare det at…
Vel, patos og anerkjennelse
er to veldig forskjellige ting.
Tror du virkelig at det er det dette er? Medlidenhet?
Det er ikke det.
Jeg tror verden trodde at vi gikk gjennom noe sammen,
at det som skjedde i Dallas,
skjedde med oss alle.
Du sa en gang at du ikke hadde annet valg enn å fortsette etter det.
At alle ville gjort det.
Men du tar feil. Du hadde et valg.
Vi vokste opp i folks stuer.
De føler at de kjenner oss, at vi er en del av familien deres.
Så når vi gjør noe upassende
eller noe som ikke passer inn i deres oppfatning av oss, blir de mer fanatiske.
I deres hode eksisterer vi ikke uten dem.
Folket holder alltid en blomst i én hånd og en stein i den andre.
Ikke glem det.
Takk for at du kom.
Føles som vi utveksler statshemmeligheter.
-Jeg ble angrepet i en park en gang. -Hva?
Jeg var 15 år og syklet til en tennistime.
En fyr slo meg, stjal sykkelen min og stakk.
Hva er det med deg og sykler? Hadde ikke du Secret Service?
Jo, men mamma insisterte på at de skulle holde avstand.
Hun hatet tanken på at jeg skulle vokse opp
-som en prins med gudskompleks. -Hun lar deg gå på rulleskøyter ennå.
De er vanskeligere å stjele enn en sykkel.
Hun elsket å sende meg på jobb på rancher, fiskebåter
og overlevelsesturer i villmarken.
Hun ville alltid at jeg skulle være en ekte mann, hva enn det betyr.
Hun var nok redd for at hun skulle forkludre deg, og at hun ikke strakk til.
Hun ville ikke at du skulle føle deg mer snytt enn du var.
Hvordan har du mer innsikt i familien min enn familien min?
Jeg vet at det ikke finnes en større kraft på jorden enn en alenemors.
Skulle tro at med dobbelt så mye ansvar blir de gradert på en kurve,
men de må bare smile og takle det
i en verden diktert av mennene som sviktet dem.
Sviktet faren din moren din?
Han sviktet mange.
Men hvordan har hun det? Moren din.
Jeg merker at hun er redd. Jeg visste det ville komme til et punkt
der jeg måtte ta vare på henne, men hun er 64 år, vet du.
Hun er en overlever. Det er greia hennes.
Ja.
Men tenk på alle livene hun har levd på 64 år.
Skulle ønske du kunne møte henne. Hun ville likt deg.
-Beklager, jeg… -Nei, det går bra.
Jeg bør nok gå.
Ja.
Hvorfor ville du møtes?
Du har mange venner og mye familie.
Jeg vet ikke. Du er bare den jeg ville møte.
Hva med…
-Daryl? -Ja.
Hun er tilbake i LA. På ubestemt tid, virker det som.
Du trenger ikke følge meg hjem. Jeg bor fem minutter unna.
Jeg tar de fem minuttene om det er greit for deg.
-…og beltene med tusj. -Ingen merket det?
Nei. Topp anmeldelser over hele linja.
Jeg bør gå.
Jeg ville heller ikke latt en undertøysmodell vente.
-De må bli sultne. -Sjekket du ham eller noe?
Nei, jeg så opp på ham.
Alle de 15 meterne.
Vi er venner.
Ingen er bare venner med en undertøysmodell.
De er sexsymboler for handel.
Dette fra People's "Mest sexy mann".
Det er annerledes.
-Hvordan? -Jeg er ikke på en plakat
-på Times Square i underbuksen. -I bar overkropp
alle andre steder.
Jeg er glad på dine og ditt voksende vennskaps vegne.
Alle trenger en god, bred og muskuløs skulder å gråte på.
God natt, John.
Vil du fortsatt bli lærer når du blir stor?
Jeg vil bli fotograf.
Fotograf? Vil du? Siden når?
Vet du at bestemor var fotograf da hun var ung?
For en avis og alt.
Vil du holde babyen min, bestemor?
Ja, det vil jeg. Babyen med alle smykk…
Kjære, kan ikke du holde babyen, så henter jeg et teppe? Ja?
Bestemor.
Mamma!
Herregud.
Mamma.
Eugie!
Mamma!
Ring nødnummeret.
Mamma, våkne. Mamma!
Sørg for at sykehuset bruker alias for henne.
Vi tar oss av det.
Det går bra, mamma.
AMBULANSE
Vi var optimistiske fordi skanningen viste
at kreften hadde forsvunnet fra brystet og magen.
Men den ser ut til å ha spredd seg til hjernen og ryggmargen.
Vi anbefaler en mye mer aggressiv behandling…
Gi meg vesken min.
En hvor vi borer et hull i hjernen din og setter inn en shunt
som lar væskeopphopningen tømmes og omdirigeres til andre deler av kroppen…
Jackie! Her borte.
Hvordan føler du deg?
-John! -Vi tenker på deg, Mrs. Kennedy.
Hvor mye lenger tror du vi har?
Hva er den generelle tidsrammen for noen på dette stadiet?
Det kan variere betraktelig.
Ok. Takk.
Skal vi ringe tante Lee?
Det kan gå mange veier.
-Kanskje vi bør ringe Anthony først. -Ja.
Hva er det? Hva er galt?
Hun vil treffe monsignore Bardes.
-Nei. -Hvorfor?
Det er det hun vil.
-Siste olje? -Hva?
Hvorfor oppfører vi oss som om dette skjer nå?
Hun har begrenset med tid, men det betyr ikke at vi gir opp.
Ikke ring ham. Jeg skal snakke med henne.
John, vær så snill.
Hun vil gjøre dette mens hun ennå er bevisst. Kan ikke klandre henne for det.
Vil du bekjenne nå?
Tilgi meg, fader, for jeg har syndet.
Jeg…
Jeg ville dø…
etter Jack.
Jeg trodde…
det skulle være oss begge den dagen i Dallas.
Jeg kunne ikke røre meg.
Jeg stivnet.
Og jeg var så sint på ham.
For alt han utsatte meg for.
Alle kvinnene.
Men jeg beskyttet ham alltid.
Selv etter han døde.
Og jeg satte meg ned med journalisten
og ga ham eventyret.
"Det blir aldri et nytt Camelot."
Og jeg vil at han skal vite…
Jeg tilgir ham.
Jack?
Herregud.
"Det er en ære å ha blitt testet.
Å ha hatt vår lille kvalitet og kastet vår lille trolldom.
Greia er å ha fått noen til å bry seg.
Du er gal, selvfølgelig. Men det påvirker ikke loven.
En ny sjanse er vrangforestillingen.
Det skulle bare være én.
Vi jobber i mørket. Vi gjør det vi kan.
Vi gir det vi har.
Vår tvil er vår lidenskap. Vår lidenskap er vår oppgave."
Beklager.
Hva?
Hva snakker du om?
Alt dette. Bare…
Bare for en idé.
Å, kjære.
"I går kveld, rundt klokken 10.15, døde moren min.
Hun var omgitt av venner, familie, bøkene sine
og folkene og tingene hun elsket. Og hun gjorde det på sin egen måte.
Vi er alle glade for det.
Og nå er hun i Guds hender."
Takk.
Jeg vil aldri forstå det.
Hva da?
Hvorfor vi må være modige for dem.
Takk for at dere kom.
Setter pris på det.
John!
Hei.
Det er så leit.
Jeg prøvde å ta et tidligere fly. Ingen ledige billetter.
De mistet bagasjen min. Det var…
-Jeg visste ikke at du kom. -Selvsagt. Hun var hele din verden.
Nei, jeg mente til vaken.
Tenkte du kom i begravelsen. Hvordan visste du…
Uansett hva som skjedde mellom moren din og meg,
spiller det ingen rolle. Livet er for kort. Vet hvor mye hun betydde for deg.
-Takk. -Er det en garderobe her?
-Nei. -Legger den på rommet ditt.
IKKE KRYSS - POLITISPERRING
Hadde betydd mye for henne
at dere to reiste så langt for å være her i dag. Tusen takk.
Jeg husker ennå turen hennes med faren din til Paris.
Aner du hvor elegant og dyktig noen må være
for å imponere franskmennene?
Jeg var på en fest i prinsens palass i Monaco,
og noen spurte prinsesse Grace
hvordan det var å være verdens mest glamorøse kvinne,
og vet du hva hun sa?
"Du må spørre Jackie O."
Selvsagt.
Du kjenner onkel Teddy.
Hyggelig å møte deg.
Jeg overlater deg i hans dyktige hender.
Hyggelig å møte deg. Er du tilfeldigvis…
Der er du.
Jeg trodde du hadde forsvunnet.
Nei, jeg har bare vært opptatt.
Hvordan føler du deg?
Jeg vet ikke. Har ikke hatt mye tid til å bearbeide det, tror jeg.
Ja, og sorg er rart på den måten.
Den sniker seg innpå deg, og alt du kan gjøre er å gi etter,
som da jeg mistet Hank.
Beklager det.
Han var en hund, men han var også som et barn for meg.
Ja.
Alle prøver å finne ut hva som skjer med oss
og hva jeg er her som.
Spør folk deg om forholdsstatusen vår i min mors likvake?
-Ikke rett ut, men… -Vi har ikke vært i kontakt på månedsvis.
Nettopp. Det er mye som er usagt.
Nancy, har du sett Caroline?
Jeg tror hun trengte et øyeblikk.
Jeg skal se til søsteren min, men vi snakkes senere.
Selvsagt.
-Beklager, jeg bare… -Det går bra.
Det er sprøtt der ute.
Jeg tror ikke noen der ute har sagt noe om henne som jeg vil savne.
Ikke kroppsholdningen hennes eller kjærligheten til det skrevne ord?
De er redde for å innrømme at hun bare var en person.
Som om å innrømme selv den minste feil kan avskrive nærheten deres til henne.
Husker du da hun fant marihuana-planten din i hagen sin i Hyannis?
Hun fant den ikke. En politibetjent fant den.
Herregud. Det stemmer.
Hvorfor gikk han rundt i hagen i Hyannis?
Jeg vet ikke. Jeg tror en nabo rapporterte det.
Jeg trodde naboene elsket oss.
-Sa du ikke til henne at det var squash? -Persille. Squash?
Hun var så sint.
Stemmen hennes falt ned i den skumle oktaven.
"Caroline. Marihuana? Hvordan kunne du?"
"Og i hagen min? Et botanisk fristed."
Du var opprørsk en stund.
Jeg savner den tiden.
Jeg prøvde å finne måter å si at jeg aldri ville bli som henne.
Jeg er glad du ikke ble det.
Ellers ville jeg gått glipp av en spesiell person.
Ok. Vi bør gå tilbake.
Jeg tror jeg overhørte et søskenbarn
spørre om noen kan spille Frère Jacques på piano.
-Jeg kommer straks. -Ok.
Dere som nettopp har begynt å se på,
vi skal holde dere oppdatert om begravelsen
til Jacqueline Kennedy Onassis.
Jacqueline Kennedy Onassis
døde torsdag kveld rundt kl. 10.15 i hjemmet sitt.
Hun ba om å bli sendt tilbake til leiligheten på Upper East Side.
Alle som var over ti år gamle i 1963, husker henne med stor takknemlighet,
for det var hennes styrke som fikk oss
gjennom grusomme november 1963.
Ingen andre så ut som henne, snakket som henne, skrev som henne
eller var så original i måten hun gjorde ting.
Ingen vi visste om, kjente seg selv bedre.
Hennes to barn viste seg å være ekstraordinære.
Ærlige, ikke bortskjemte og med en karakter lik hennes.
Hun frydet seg over det de hadde oppnådd. Hun var såret av sorgene deres.
Hun følte ren glede over å tilbringe tid med dem.
De er hennes to mirakler.
Jeg tenker på det hun sa…
…om Jack etter han døde.
DATTER
"De gjorde ham til en legende når han foretrakk å være en mann."
Jackie ville foretrukket å være seg selv,
men verden insisterte på at hun også skulle være en legende.
Kjære John,
jeg forstår presset du alltid vil møte som Kennedy,
selv om vi brakte deg inn i denne verden som uskyldig.
Du har en plass i historien mer enn noen andre.
Uansett hvilken vei du går i livet,
ber jeg bare om at du fortsetter å gjøre Caroline, Kennedy-familien
og viktigst av alt, deg selv stolt.
Hold deg nær de som kjenner deg og elsker deg som du er.
Kjærlig hilsen, mamma.
Pust.
Fra boken "Once Upon a Time"
Oversatt av: Magne Hovden