Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
CAMERA DE CĂMIN
Ce miroase aici !
Al tău doarme cu ciorapii în picioare.
- Să-i trezim ? - Da.
Scularea, ciudaţilor !
S-au întrecut pe ei înşişi. Nici nu se pot mişca.
Iubitule, am mare nevoie de o ţigară.
N-o să te întreb unde ai fost azi-noapte. N-o să fac o scenă.
O ţigară, şi o să dispar de parcă nici n-am fost aici.
- Hai, Igor, tu ai mereu ţigări. - E una în sertarul noptierei.
Bine...
Ticălosule ! Nu e nimic aici.
Atunci vezi pe pervaz.
Ai milă şi lasă-mă să dorm.
Eşti prea zgârcit ca să ne dai o ţigară, Kaminsky ?
Le-am găsit !
Mincinosule !
Bună dimineaţa, Zabela !
Zabela, cum poate un fizician drăguţ ca tine...
Care e aproape matematician...
...să stea cu nişte indivizi atât de dubioşi, nocivi...
- Nu nocivi. Poate doar inutili ? - Nişte filantropi indolenţi ?
Voi două sunteţi atât de drăguţe...
Nellie...
S-ar putea să fie singurul care ne consideră drăguţe.
De-asta ne-am îndrăgostit de tine.
- Să ne căsătorim, Zabela. - De ce ? Deja fumezi în patul meu.
Zabela face spirite.
Zabela, în curând noi patru ne luăm diploma şi plecăm de aici.
Iar tu o să stai aici în următorii trei ani fără noi.
- N-o să veniţi să mă vizitaţi ? - Nici vorbă !
O să uităm unul de altul şi totul va rămâne în trecut.
Aşa că să nu mai pierdem timpul, Zabela.
Să ne sărutăm.
Dacă te măriţi cu ea, o să te înşele.
Ai să suferi, dar asta o să te facă doar să mă iubeşti mai mult.
E în ordine să suferi, dacă crezi că se va termina cu bine.
- Botova ! - Adio, băieţi !
Să fiţi cuminţi !
Simakov ! Dormi ?
- Bună dimineaţa, Olga Vasilievna ! - Ai spart uşa de la etajul patru !
Şi ai mânjit pereţii cu mâzgăliturile tale de rahat !
Scoală-te, am zis !
Scoală-te, gunoi din şanţ !
Mâine, pun consiliul studenţilor să-ţi zboare fundul de aici !
M-am săturat de tine !
Du-te şi stai prin canale !
Sunt cu ochii şi pe voi doi.
Şi pe paraşutele alea două ale voastre.
Felicitări, Ivan ! N-ai pereche !
Olga Vasilievna !
Nu-l da afară pe Vania. Ar fi inuman.
Se schimbă în bine, dar e nevoie de ceva timp.
Se tot schimbă de şase luni.
- Unde sunt rezultatele ? - Lasă-ne să te ajutăm.
Eu şi ceilalţi băieţi o să reparăm uşa. O s-o şi vopsim.
Tu şi care băieţi ? Beţivanul de Simakov ?
Nu e decât o mare belea.
Semestrul nici n-a început şi deja se poartă toţi ca turbaţii.
Olga Vasilievna !
Dacă eşti atât de amabil, poate schimbi şi lacătul uşii de la acoperiş ?
E ca şi făcut.
Ascultă... Poate îmi explici şi mie.
De ce se duc toţi acolo ? Ce are acoperişul atât de deosebit ?
Eu cred că de vină sunt priveliştea şi sensibilitatea umană.
Eu, personal, n-am pus niciodată piciorul acolo.
Da, sigur. N-ai pus piciorul...
Poţi să iei lacătul de la soţul meu. După ce-l montezi, vin să verific.
Ivan ! Ştiu că mă auzi. Te porţi criminal de fără cap.
Dacă-şi pune mintea, ne poate da afară pe toţi.
Şi ce facem fără permis de şedere ?
Nu ne va angaja nimeni şi altă locuinţă nu vom găsi.
O să dormim pe străzi, încercând să fentăm miliţia ?
Primim fiecare câte un an, pentru vagabondaj.
Şi poţi să-ţi iei adio de la visul tău la un viitor strălucit.
Dacă nu-ţi pasă de tine, treaba ta. Dar gândeşte-te la noi !
Ajunge ! Le-am auzit pe toate. Am înţeles. Mersi, mamă.
Uluitor ! Altul ar fi murit de mult, bând în halul ăsta.
Vino !
Ce e ?
Bună dimineaţa, Renat. Olga Vasilievna a zis să pun un lacăt nou la acoperiş.
Lasă-mă să termin eu.
- El de ce e aici ? - Ca să mă ajute.
Verifică.
Poftim cheia.
Şi...
Asta e pentru tine.
Ai o slujbă foarte stresantă.
- Nimeni nu mă apreciază pentru asta. - Eu, da ! Toţi te apreciem ! Mult !
Dacă m-ai aprecia, ai mai trece să mă vizitezi.
Când erai în anul întâi, veneai tot timpul.
Vorbeam despre munţii Caucaz...
Acum, că nu mai ai nevoie de ajutorul meu, m-ai uitat de tot.
Nu te-am uitat.
Dar am fost ocupat până peste cap cu studiul.
Dar zilele astea o să trec, categoric.
Da, da...
Nu te-a lovit trăsnetul ?
- Prestidigitaţie. E a ta, o săptămână. - La ce mi-ar trebui ?
Acoperişul e singurul loc din cămin în care poţi fi singur.
Când simţi că-ţi stă capul să explodeze, ieşi puţin. Ai înţeles ?
Am înţeles.
Dar dacă te prinde cineva acolo, n-o ai de la mine. Să mergem !
- Bună, Nellie ! - Bună, Nastea.
Karavaieva ! Vino încoace !
Ce vrei ?
Sunt comandantul Komsomolului în universitatea asta
şi-mi vorbeşti de parcă aş fi omul de serviciu.
Gapon, eşti beat ? E zece dimineaţa.
Intră o clipă ! Ce e cu tine ? Vino !
Camera asta e o cocină.
Ce mai faci ?
Nu face zgomot !
Căţea !
Doare, nenorocito !
Doare !
Căţea proastă !
Igor ! Nu te duce acolo !
E comandantul de Komsomol, deci are voie să facă ce vrea !
- Lasă-mă să mă ocup eu. - Crezi că eu nu pot ?
Fiecare cu talentul lui.
Mamă, ce cocină e aici !
Bine, Gapon... Să vorbim de la bărbat la bărbat.
O laşi pe Karavaieva în pace. Bine ?
De ce ? A fost o vreme când ne giugiuleam.
Kaminsky ar putea să vrea să se însoare cu ea.
Ce să facă ?! E mai bun ca mine ? Poate că mă însor eu cu ea.
Nu pui tu mâna pe ea, crede-mă.
Te rog, ca prieten, să uiţi de asta, şi...
Du-te şi bagă-ţi rugăminţile undeva !
Nu e nevoie să-mi vorbeşti aşa.
Deocamdată, ţi-am vorbit ca unui om normal.
Pot să am şi singur grijă de mine.
De ce n-ai avut grijă de tine când a vrut să te salte miliţia ?
Cine a sărit în apărarea ta ? Eu.
Când au venit după tine de la şcoala de meserii, cine a vorbit cu ei ? Tot eu.
Acum, te rog ca prieten: las-o pe Karavaieva în pace.
Du-te naibii de aici, prietene !
Valea ! Auzi ce-ţi spun ? Cară-te.
- Ai uitat cine sunt ? - Ascultă cu atenţie, Gapon.
Unu: las-o pe Karavaieva în pace. Doi: nu-l supăra pe Kaminsky.
- Nenorocita ! - Trei...
Dacă n-o laşi pe Karavaieva în pace,
o să facă o plângere scrisă în care o să te acuze de viol.
- Are martori ? - Eu sunt martorul, Gapon. Eu !
Eram în camera mea şi am auzit-o ţipând.
"Când stai fără să scoţi o vorbă..."
"Nu ştiu, nu-mi amintesc..."
"Nu văd ce..."
"Nu văd ce e în jurul meu."
Tovarăşe economist ! Fă recepţia mărfii.
De unde e ?
- Dăm câte un ban pentru mâncare ? - Da.
- Ai adus lapte condensat ? - Nu, draga mea, n-am reuşit.
Păcat. Data viitoare, o să fac eu rost.
Fă rost cât vrei, draga mea. Sunt gata macaroanele ?
Nu fi enervant, Kaminsky. Nu suntem sclavii tăi.
Sigur că nu. Sclavii n-ar face macaroanele atât de lipicioase.
O să arunc cu ceva în tine !
Îţi sugerez să arunci conserva aia de carne în macaroane.
Zabela, vrei puţin vin ?
Zabela nu bea vin. E tânăr şi inocent.
- Când mai îmbătrânesc, mă mărit cu el. - Nu, eu mă mărit cu el.
Nu mai încerca să ne distrugi fericirea.
Nu sunteţi niciuna destul de interesantă pentru Zabela.
Nu uitaţi că el e de pe altă lume, şi toată feminitatea voastră
nu face decât să-l distragă de la ţelurile lui înalte.
El încearcă să slujească omenirea şi voi îi staţi în cale.
Ştiu şi eu, Vania... O femeie inteligentă alături
n-a oprit niciodată pe nimeni să slujească omenirea.
Ei bine... Bem ?
Staţi, vreau să ţin un toast.
- Până la fund, să le-o dăm la fund ! - Vania !
Dacă te îmbeţi criţă, n-o să te mai iubesc.
Deci... la vară plecăm toţi de aici.
Am petrecut patru ani aici, şi aceşti ani au schimbat totul.
Înainte, acasă, îl aveam doar pe tata, cu veşnicul lui
"îi datorezi asta partidului" şi chestii de genul ăsta.
Pe atunci, nu ştiam că lucrurile pot fi şi altfel,
nu ştiam ce înseamnă să fii pe cont propriu.
Şi atunci am apărut eu.
Aşa e. Ai apărut tu în viaţa mea, Ivan.
Regret însă să spun că în curând toate astea se vor termina.
După ce absolvim, vom fi trimişi la dracu-n praznic.
Însă, în clipa asta, suntem împreună, suntem fericiţi şi liberi.
Şi vreau să-mi amintesc veşnic acest moment. Pentru noi !
- Ura ! - Ura !
- Noroc ! - Ura !
Foarte mişcător, Igor.
Dar, spre deosebire de noi, tu n-ai să fii trimis la dracu-n praznic.
O să reuşeşti să te fofilezi.
Ar trebui să te măriţi cu el. Aşa, n-o să te duci nici tu nicăieri.
E o idee. Ce zici ?
N-aş putea avea niciodată încredere în tine, cu textele tale.
"Duceam grupuri de alpinişti în Caucaz, pe vârful muntelui Elbrus."
"Cerul e atât de limpede acolo, atât de adânc, cu stele cât pumnul."
"Şi scânteiau..."
- "Exact ca ochii tăi." - "Exact ca ochii tăi."
Şi cu mine a folosit acelaşi text. Dar l-am "citit" rapid.
Exact asta spun.
Păcat. Ţi-ar fi mult mai bine cu un materialist.
Nu înţelegi nimic despre femei, Ivan.
Ştiţi ce-mi place cel mai mult la căminul ăsta ?
Aici nu poţi să minţi. Ai dreptate în privinţa libertăţii, Igor.
Dar fiecare are genul său de libertate.
Pentru tine, libertatea înseamnă să poţi să iubeşti pe cine vrei,
să faci ce-ţi place.
Dar pentru cineva ca Gapon libertatea înseamnă anarhie.
Genul lui de libertate te mutilează. Devii un rahat şi nici nu-ţi dai seama.
Să închinăm pentru a ne asculta mereu conştiinţa şi a nu deveni rahaţi.
Noroc !
Să jurăm pe degetul mic ?
- Jur. - Jur.
- Zabela ? - Zabela ?
Zabela, de ce taci aşa ? Zi ceva.
Un toast !
- Hai ! - Un toast !
Când am venit aici ca să mi se repartizeze o cameră,
am observat că mi se dezlegase un şiret.
Ploua, şi pe jos era noroi. N-am vrut să-mi murdăresc bagajul,
aşa că mi-am continuat drumul, cu şiretul dezlegat.
Şi iată-ne.
- Nellie... eu vorbesc serios. - Scuză-mă.
Aşa că a fost pură întâmplare că, atunci când mi-a venit rândul,
mi s-a repartizat camera asta.
Şi m-am gândit mereu:
dacă mă opream să-mi leg şiretul ?
Dacă n-ar fi plouat ?
Probabil că aş fi stat cu altcineva şi nu ne-am fi cunoscut.
Deci clipa pe care am petrecut-o gândindu-mă dacă să-mi leg şiretul
a fost clipa care mi-a decis soarta.
E foarte înspăimântător.
Să iei decizii atât de importante total la întâmplare.
Avem vreun fel de libertate, cât de cât ?
Şi dacă nu,
cum ne putem respecta orice promisiune ?
De câte ori v-am rugat să nu-i daţi copilului să bea alcool ?
E contraindicat pentru psihicul unui virgin.
Stai jos, Zabela, ai zece !
Zboară, Zabela, zboară !
În noaptea asta, nu te las să te duci nicăieri.
- Ca pe o sclavă ? - Ca pe o curtezană favorită.
Curtezanele favorite manipulau adesea regi.
Nu mă opun.
Sveta... Nu pot să scriu nimic.
Dă-mi să iau nişte...
Vin repede.
Vino încoace.
Nu fi speriat, Zabela.
N-ai mai dansat niciodată ?
În şcoală, eram prea ocupat pentru asta.
Îmi pare rău, dar eşti chiar fără speranţă.
Ai fost vreodată cu o fată ?
Vrei să...
Glumesc, Zabela. A fost o glumă.
Iar i-am dat lui Vania nişte bani de votcă.
Ştiu.
Uneori, îi ia şi pleacă. Mă abandonează.
Şi te înfurii pe el ?
Nu.
Îl iert mereu.
Scrie nişte poezii atât de uimitoare, Zabela !
Vine la mine,
îşi pune capul pe pieptul meu şi începe să recite.
Şi eu încep să plâng.
Şi îl sărut în timp ce plâng, ca o proastă.
Nu eşti proastă, Svetlana.
Zabela, ce e cu tine ?
Îmbrăţişează-mă.
Eşti atât de drăguţ...
Să rămâi aşa mereu.
Mă duc să-l caut, până nu face iar o prostie.
- Deci vrei să te joci ? - Ce să mă joc ? Pleacă !
Nu vreau să... Pleacă !
Lasă-mă în pace !
Te rog, lasă-mă în pace !
De ce mă crezi un monstru ?
- Las-o în pace ! - Cară-te, tâmpitule.
Las-o în pace ! Te roagă !
Lasă-mă !
- Salut. - Bună.
Olga Vasilievna.
El e soţul meu.
Renat l-a văzut pe ăsta coborând scările, de dimineaţă.
Bună ziua.
Numele întreg.
Zabelin, Pavel Sergheevici.
Motivul prezenţei în cămin.
Student. Intern.
Vorbeşte, student.
- Duceam gunoiul... - La cinci dimineaţa ?
S-au îmbătat ! El şi amicii lui, Simakov şi Kaminsky !
- Ca din două în două nopţi ! - Pot să conduc eu interogatoriul ?
Scuzaţi-mă, vă rog.
- O cunoşteai pe victimă ? - Nu.
Azi-dimineaţă ai fost văzut coborând de pe acoperiş.
Am fost pe acoperiş.
Dar uşa spre acoperiş era încuiată.
Mi-a furat cheia, tovarăşe detectiv.
El şi prietenul lui m-au ajutat să montez un lacăt nou, ieri.
Mâine convoc consiliul studenţilor.
Toţi vor fi evacuaţi ! Şi Kaminsky ! Nu-i voi tolera pe aceşti infractori.
- Ai furat cheia ? - Da.
Ai fost singur acolo ? Ce ai făcut ?
Duceam gunoiul.
Şi ai ajuns pe acoperiş.
Beau şi ţipau !
Şi fata aia, biata de ea, era fragilă. Semestrul e pe cale să înceapă.
Ce-o să le spun părinţilor ei ? La asta te-ai gândit ?
Ea s-a plâns vreodată cuiva ?
Nu.
Era foarte tăcută.
Ai violat-o ieri şi a sărit de pe acoperiş.
Am încercat să te opresc şi m-ai pocnit.
Nu simţi nimic ?
Unde sunt urmele ? Care dovedesc că te-am pocnit ?
Ticălos nenorocit !
Tu ai împins-o pe fată să facă asta şi acum dai vina pe soţul meu.
- Uitaţi-vă în ochii lui... - Linişte !
Altfel vă iau pe toţi trei la secţie.
Tu ! Vii şi vorbeşti cu mine luni, la secţie.
Vom reconstitui totul, minut cu minut.
Locul ăsta e absolut mizerabil.
Zabela, tu crezi că e ceva după moarte ?
Ştii tu... rai, iad, cosmos, reîncarnare...
Sau Dumnezeu ?
Trebuie neapărat să ştiu, Zabela.
Dumnezeu, de exemplu... crezi în El ?
Suntem toţi atât de ipocriţi...
O învinovăţim pe biata fată, dar care e vina ei ?
Ni se putea întâmpla oricăreia dintre noi.
Toată lumea ştia că Renat se duce acolo,
iar ea tolera asta ca să poată locui aici în continuare.
Eu ştiam. Tu ştiai... De ce n-am spus niciunul nimic ?
Într-un final, ea şi-a zis că nu mai poate suporta. Şi s-a aruncat.
Deci, dacă nu există Dumnezeu, înseamnă că ăsta e sfârşitul ?
Cum se poate aşa ceva, Zabela ?
Iar dacă El e aici, de ce a lăsat să se întâmple asta ?
Cum poţi să continui să crezi în El ?
Cum ai putea să nu crezi ?
E mai important să creadă El în tine.
Dacă există, desigur.
Cum adică, să creadă în mine ?
Mie mi se pare că Dumnezeu crede în cei puternici, Zabela.
Ea a fost puternică. Acum e cu Dumnezeu.
Eu aş face acelaşi lucru, numai că mult mai devreme.
Nu m-aş lăsa umilită în halul ăsta.
Veniţi să-l luaţi pe Simakov al vostru.
A apărut, beat, şi stă ca lemnul. Iar eu trebuie să învăţ.
Mănâncă.
Te urăsc.
Te urăsc !
- Te urăsc ! - Ajunge !
Te urăsc !
Mama, nu ! Te rog !
Dumnezeule mare... Totul o să fie bine.
Toarnă.
Nenorociţilor... Ce e ?
Şedinţă de consiliu ! Zabela, du-te înainte şi spune-le că venim imediat.
Zabelin ! Vino încoace !
Bună ziua. Să mergem !
Aranjează scaunele.
Zabelin, tu eşti un băiat bun.
Ştiu că ai cheia de la Kaminsky. Tu n-ai lua-o aşa, de capul tău.
Vei spune adevărul în faţa consiliului.
Că Igor a luat cheia şi ţi-a dat-o ţie.
O să-i dau pe toţi afară, în afară de tine.
Tu poţi sta aici în continuare.
Când te duci să vorbeşti cu detectivul, îi spui că Renat n-a fost acolo.
La început, o să continui să stai aici ilegal. N-o să-ţi fac nimic.
Mai târziu, te repartizăm legal.
Nu cheia e problema aici. L-am văzut pe Renat.
Dar ce ai văzut, de fapt ? Că bătea la uşa ei ?
Încerca să intre, dar ea nu voia să-l lase.
Până la urmă, a intrat cu forţa.
De ce ?
Ştiţi şi singură, tot.
Ce ştiu ?
- Vă compătimesc. Sincer. - Pentru ce ?
Pentru că trăiţi cu cineva care nu vă iubeşte.
E toată lumea aici, în afară de Simakov, Olga Vasilievna.
Simakov nu e ? E în ordine, o să vină.
Zabelin, în picioare !
Tovarăşi !
Ieri s-a petrecut o mare tragedie.
O studentă s-a sinucis.
Zabelin mi-a furat cheia de la uşa spre acoperiş,
s-a îmbătat şi, pe patru cărări, s-a dus acolo.
Încă nu ştim exact ce a făcut acolo,
dar a uitat să încuie uşa.
Olga Vasilievna, pentru dv. !
Un simbol al revoluţiei, ca simbol al reconcilierii.
- Am reparat deja uşa. - Linişte !
Simakov ! Ai venit ca să faci glume ?
Se pare că n-ai înţeles nimic.
Camerele 220 şi 240. Bine...
Bine.
Se pare că veţi fi daţi afară.
- Cu ce sunt implicaţi ei în asta ? - Cu ce ? Vă spun eu.
Simakov, Kaminsky,
Karavaieva, Leiuşina şi elementul ăsta, Zabelin.
S-au îmbătat ieri,
şi, cu urletele lor şi cu muzica lor dată la maximum,
pe care niciun om normal n-ar asculta-o,
n-au lăsat întregul etaj să doarmă,
ceea ce e o încălcare flagrantă a programului căminului !
Dar lucrul cel mai oribil
e faptul că asta a împins-o pe acea tânără la sinucidere.
Ei şi beţivăneala lor au împins-o.
Iar Zabelin, uitând să încuie uşa, i-a oferit şi ocazia.
Nu vă puteţi aştepta să-i iertăm pentru asta !
Pur şi simplu n-avem dreptul să facem asta.
- Vreţi ţapi ispăşitori, nu-i aşa ? - Ţine-ţi gura, Simakov !
Nu vreau ţapi ispăşitori, Simakov. Vreau dreptate.
Aveţi vreo sugestie, Olga Vasilievna ?
De ce sugestii mai e nevoie ?
E o situaţie îngrozitoare şi sunt silită să iau măsuri.
Recomand... evacuarea.
Însoţită de expulzarea din universitate şi din Komsomol !
Linişte !
Să supunem la vot.
Cine e pentru evacuarea camerelor 220 şi 240 ?
Deci...
Cum sunteţi toţi atât de nepăsători,
vom vota nominal.
Şi vom alcătui o listă,
pentru ca fiecare dintre voi,
personal,
să răspundă pentru subminarea unui vot al partidului !
Îl avem aici pe secretarul general al organizaţiei de Komsomol.
Se va ocupa de asta chiar acum.
Încă o dată, pentru cei care nu au înţeles.
Cine e pentru evacuarea camerelor 220 şi 240 să ridice mâna.
Votul e unanim.
Aveţi o oră ca să vă strângeţi lucrurile şi să plecaţi.
Ce adunătură de pupincurişti !
Cine unde se duce ? Eu mă duc la 308, să-i ajut să monteze un dulap.
Ar trebui să ne lase să rămânem. Îl iau pe Zabela cu mine.
Eu o să stau la Irka. Tu ?
Fac pe bona copilului lui Gorohov. O să mă lase să stau acolo.
Ivan, tu te duci la 517. E în renovare.
Nu faci niciun zgomot şi nu-ţi arăţi faţa prin cămin.
Dacă te vor găsi, ne vor da pe toţi afară.
Vania, nu mai bea, te rog.
De ce-mi frecaţi tot ridichea ? Nu mai beau. Du-te.
Am multă inspiraţie.
Hai, du-te.
Zabela, nu ne ducem la 308 şi nu e niciun dulap acolo.
Mă duc în alt loc, de care Nellie nu trebuie să ştie. Să mergem.
Tu te duci la 701. Acolo stă o fată, Kira Kolesnikova.
Pleacă peste trei zile.
Mândria universităţii e transferată la Moscova.
I-am făcut rost de câteva lucruri, aşa că n-o să te dea afară.
Poţi să stai acolo trei zile, până găsesc o soluţie.
Mulţumesc. O să găsesc şi eu o soluţie.
Zabela, toată chestia aia cu cheia... Îţi mulţumesc că nu m-ai dat în gât.
Dacă nu te duci acolo, am să mă simt vinovat, înţelegi ?
Te rog, du-te. 701.
Pe măsuţă e un ghiveci cu flori. Cheile sunt sub el.
Ea nu e acolo acum.
Du-te acolo, Zabela.
Igor nu ştie ce înseamnă "nu" ?
Pe mine mă transferă la Moscova
şi, dacă eşti găsit aici, o să fiu exmatriculată.
Trebuie să pleci.
O să plec chiar acum.
Tu eşti cel care a văzut-o când s-a aruncat ?
Da.
Eram colege de curs.
Stătea lângă mine, în clasă.
Îşi mesteca mereu părul. Mă enerva îngrozitor.
Altfel, n-o băga nimeni în seamă.
De ce a făcut asta ?
Din cauza lui Renat.
E oribil.
Dacă n-aş fi uitat să încui uşa spre acoperiş,
nimic din toate astea nu s-ar fi întâmplat.
Dacă nu ai unde să dormi, poţi să rămâi.
Dar mâine trebuie să pleci.
Nellie ! Mâncarea Asyei e în frigider.
E destulă pentru azi.
Dă-i să mănânce la cinci şi nu-i da nimic dulce. Face urticarie.
Mă întorc mâine-dimineaţă. Trebuie s-o hrăneşti doar diseară, da ?
Bine.
Gata. Am plecat.
Ne aşteaptă mama. Dă-mi un pupic.
- Pa. - Pa.
"Singur, în nicio mulţime..."
Nu ştiu, Irka...
Azi-noapte n-am dormit deloc. M-am tot gândit la Vania.
Simt asta, înţelegi ?
Simţurile nu m-au dezamăgit niciodată. M-am născut cu intuiţia asta.
Ştiu că şi el mă iubeşte.
Poate că bea mult, şi uneori e dur şi aspru...
Dar scrie nişte poezii superbe. Ar trebui să le auzi.
E un geniu.
Nimeni nu înţelege toate astea cu adevărat. Doar eu.
Deci geniul ăsta te iubeşte. Şi ce dacă ?
Eu n-am ce face cu genii din astea.
Nu-ţi pot oferi nimic în viaţa asta.
De-asta sunt azi cu unul, mâine cu altul.
- Caut pe cineva care poate. - Cu cine eşti acum ?
N-o să-ţi vină să crezi !
Cu Gapon.
E trei dimineaţa ! Cine naiba e ?
Irka, deschide !
Yan, ţi-ai pierdut minţile. Dormim !
Lasă prostiile ! Deschide sau sparg uşa.
Cadou pentru tine. Îţi mulţumesc că mă găzduieşti.
Igor, ţi-ai ieşit din minţi ?
Nu e mare lucru.
Ştii...
Înainte, duceam grupuri de alpinişti în Caucaz. Pe vârful muntelui Elbrus.
Cerul e atât de limpede acolo, de adânc, cu stele cât pumnul...
Ai văzut atât de multe, Igor.
Bunica mea locuieşte în Adler. E foarte frumos acolo.
Ce faci vara asta ?
E o plajă acolo. Putem să înotăm sau doar să ne bronzăm.
Vii cu mine ? Te prezint mamei.
Nadia...
Să nu ne grăbim.
Eşti o fată cu totul deosebită şi cred că ar putea fi ceva serios.
Ce-ar fi să stau aici o vreme, şi vedem amândoi cum e ? Bine ?
Bine.
O închid eu.
Mai trăieşti ?
Da, dar nu sunt foarte sigur.
Cum poţi să nu fii sigur că trăieşti ?
Tu eşti sigură că trăieşti ?
Sunt în anul patru şi sunt mândria acestei universităţi.
Şi cum te simţi ?
Ca într-o cămaşă de forţă.
Crezi că aici e bar ? Du-te şi bea în camera ta.
De ce eşti atât de strictă şi de inabordabilă ?
- Putem face asta mâine ? - De ce e atât de întuneric aici ?
Închide-o ! Sveta doarme !
Adică Leiuşina ?!
Doar am dat-o afară ieri ! Intră, Renat !
Dă-o încolo. Las-o să doarmă.
Azi, o să fiu amabil.
Chiar nu-mi pasă de "ilegalii" ăştia,
în afară de Karavaieva, care o să primească ce merită.
Chiar nu-mi pasă, Renat.
S-o trezim ? Să bea şi ea ceva ?
La ce naiba avem nevoie de ea ? Las-o să doarmă.
Yan, încetează.
- În cinstea voastră. - Ura !
Nu !
Nu-i nimic dacă e el aici. E un prieten.
- Nu mă atinge ! - Te las să te muţi înapoi.
Nu mă atinge, ciudatule !
Simakov, ce faci ?
Să mergem la noi ! Vino !
Uitaţi pe cine am găsit ! O să ne distrăm.
"Din taigaua siberiană până pe ţărmurile Marii Britanii,"
"glorioasa noastră Armată Roşie n-a fost niciodată înfrântă !"
Salut !
- Ivan. - Mila.
- Ivan. - Saşa.
Să bem pentru faptul că ne-am cunoscut.
Bine că aveţi votcă.
Un truc.
Pur şi simplu.
Îmi dai voie să aprind ?
Simakov, am auzit că ai fost dat afară din cămin.
Sunt...
Esenţa acestui loc. Inima sa pulsândă.
E imposibil să mă dai afară, amice.
O să mă tot întorc, iar şi iar, ca un vis urât.
Vezi că-ţi arzi pantalonii cu ţigara.
Fir-ar !
Felicitări ! Ai ratat ocazia să vezi un bărbat matur gol-puşcă.
Vania, ai băut ? Hai, termină şi fă paşi.
De ce să fac paşi ? Doar voi m-aţi invitat.
Să vorbim despre toate chestiunile arzătoare,
despre tot ce macină inima unui adevărat sovietic.
Pe tine ce te macină, de exemplu ?
Nimic, Vania. Totul e bine mersi. În bună rânduială.
Noi nu facem pe clovnii la circ, ca tine.
Hai, fă paşi, te rog.
Bine.
"Bine mersi" e bine. "Bună rânduială" e bine.
Atunci o să recit nişte poezie.
Nu vrem poezia ta, Simakov. Ne-am săturat de tine.
"E atât de înăbuşitor să trăieşti după ferestre bătute în cuie."
"E atât de dezgustător să dormi într-o magherniţă păduchioasă."
"Priveşte în jurul tău: doar gropi şi rigole cu zoaie."
"Priveşte deasupra ta: doar colonei şi nori !"
"Zile şi chipuri cad întruna într-o rutină sumbră,"
"fie că a fost ieri, fie că e peste trei luni,"
"totul e la fel şi ne-am săturat."
"Nu contează absolut deloc dacă te îmbeţi sau te spânzuri."
"Aşa că ridicaţi-vă, oameni ! Ne-am săturat cu toţii !"
"E timpul să ne ridicăm împotriva lor !"
"Sfărâmaţi uşile şi lăsaţi să intre lumina soarelui !"
"Dacă o facem toţi în acelaşi timp, o să facă pe ei, cu siguranţă."
"Oameni, ascultaţi-mă !"
"Trebuie să ne ascultăm unii pe alţii."
"La urma urmei, suntem fiinţe umane !"
Deschide uşa !
N-ai înţeles ce ţi-am zis ? Am zis să te cari !
Calmează-te !
Ieşi !
"Avionul se apropie, ca să aterizeze..."
Miliţia ! Deschideţi !
Bună !
Cheile !
Pot să-mi iau lucrurile ? E un copil mic aici.
Am eu grijă de copil. Nu mă deranjează.
Să mergem să-ţi iei lucrurile.
Dacă te mai prind aici, chem miliţia.
- Ai terminat de vorbit ? Pot să plec ? - Stai...
Îţi place să trăieşti aşa, Karavaieva ?
- Cum ? - Ca o fugară.
În cămin, nu te poţi ascunde de mine.
O să te găsesc, oriunde ai fi.
Când o să te saturi de asta, să vii la mine. O să te mut înapoi legal.
Mă rogi frumos... şi-ţi găsesc un loc.
Ştii să fii drăguţă, Karavaieva.
Încă îmi amintesc anul doi.
Bagă-ţi amintirile în fund, ciudăţenie.
Ce e cu tine ?
Mulţumesc, sincer, dar trebuie să plec.
Unde ? Ai zis că o să stai cu mine.
E Katia. A venit la ceai.
Deci... locatari ilegali ?
Afară !
Am zis să-ţi mişti fundul afară !
Şi pe tine o să te arunc afară ca pe o târfă, înţelegi ?
- Ştiu şi singur drumul. - Te conduc.
Să mă asigur că nu ajungi accidental la vreo altă boarfă de-a ta.
- Înţeleg. - Ce înţelegi ?
Mă conduci până afară.
- Mai e ceva ce ar trebui să vezi. - Ce ?
Putem ajunge la un acord, Igor.
De câte ori ai nevoie de ceva, poţi să vii la mine.
Acum am eu nevoie de ceva. Vino la mine şi găsim o soluţie.
Unde ai fost ?
Fug de colo-colo, ca un animal hăituit. Îţi pasă, cât de cât ?
Dacă se întâmplă ceva, fug cu tine. Fii atentă.
Ai de gând să faci ceva în privinţa asta, sau te-ai dat deja bătut ?
Poate fac rost de o cameră în oraş, fără permis de şedere.
Am ceva în vedere şi am deja aproape destui bani.
O să uităm de căminul ăsta de parcă ar fi fost un coşmar.
Vom fi doar noi doi. Tu şi eu. Dar nu-i pot ajuta pe ceilalţi.
Tu şi eu într-o cameră. E oare posibil ?
Momente de furie sălbatică urmate de clipe de pasiune dezlănţuită ?
Aşa trăim acum. Ce-ar fi atât de deosebit ?
Să nu te aştepţi să gătesc pentru tine sau să te aştept să vii de la muncă.
Lucrurile ar trebui să fie corecte.
Va fi ca o vacanţă.
Ne plimbăm prin cameră goi, fumăm în pat, cumpărăm un magnetofon.
Fără supraveghetori, consilii studenţeşti sau comandanţi.
Vom fi doar tu şi eu.
De ce goi, neapărat ?
Putem fi goi, dacă vrem,
sau ne putem înfăşura în cearceafuri, ca în Roma Antică.
N-am să trec examenul ăsta.
Ce e cu tine ?
Aici e centrul Broca.
Îţi permite să vorbeşti în propoziţii întregi.
Şi aici e zona Wernicke, responsabilă cu înţelegerea limbajului.
Se pare că n-ai nicio problemă cu ele, aşa că o să te descurci bine.
Bună, Kira ! Ţi-o prezint pe Nellie.
Vrem doar să ne tragem răsuflarea. Botova patrulează pe toate etajele.
- Bună, Kira ! - Bună.
Cum merge, Zabela ?
- Te-au ajutat casetele alea ? - Da, mulţumesc. Le folosesc la studiu.
- Vreţi nişte ceai ? - Da, să bem.
Zabela, nu te-am aranjat bine de tot ?
O să mai stea aici două zile, Kira, cum am convenit.
Da, sigur.
Pot să vorbesc cu tine o clipă ?
Îmi amintesc că aveai vreo două ruble. Îmi împrumuţi una ?
O să încerc s-o transform în şase.
- Kira, pleci curând ? - Poimâine.
Eşti norocoasă că te duci la Moscova.
Ţi-ai cumpărat şi nişte haine noi ?
- Nu chiar. - Cum adică ?
Acolo toţi sunt îmbrăcaţi la modă. Trebuie să te integrezi.
- Printre cine să mă integrez ? - Printre toţi !
Vrei să-ţi dau câte ceva din lucrurile mele ?
Mersi, Nellie, dar nu e nevoie.
Unde era...
Uite-l.
Eu nu-l port, şi culoarea asta îţi vine bine. Ce zici ?
Deşi... stai. Asta e.
Zici că-i făcută pentru tine. Îţi pune pieptul în valoare.
Întoarceţi-vă, băieţi. Probeaz-o chiar acum.
Când te întâlneşti cu detectivul ?
- Luni. Pe la două. - Să-i spui tot adevărul.
- Cum adică n-o vrei ? - Linişteşte-te. N-o vrea.
De ce te-ai aruncat asupra ei, ca o căpuşă ?
- Vreau doar să ajut. - Nu poţi să ajuţi un om când nu vrea.
Cât de înţelept din partea ta. Igor Înţeleptul.
Gata. Linişteşte-te.
Plecăm. Trebuie să găsim unde să stăm la noapte.
Pe curând, Zabela.
- Kira, baftă. - Pe curând.
Pa.
Kolesnikova, unde eşti ? Dăm o petrecere în cinstea ta.
- Ia-ţi ciudatul şi vino. - Nu e un ciudat.
Ce contează ? Să mergem ! Ko-les-ni-ko-va !
V-o prezint pe cea mai bună dintre noi !
Deşteaptă, frumoasă, mândria universităţii !
Kira Kolesnikova !
Kira ! Arată Moscovei puterea tinerilor din Sverdlovsk !
Ura, tovarăşi !
- De aici s-a aruncat ? - Da.
Eu i-am închis ochii.
Aveau viaţă în ei, şi am văzut cum s-a stins.
Şi atunci i-am închis ochii.
Să mergem.
Mâine e ultima mea zi. Trebuie să-mi fac bagajele.
Vania...
Te-am căutat peste tot.
De ce ai băut iar ? Mi-ai promis.
De ce ai venit aici ?
Te smiorcăi întruna.
Ce e cu tine, Vania ?
Am mare nevoie de tine acum.
Situaţia mea e absolut îngrozitoare.
Sunt sătul de tine.
Atât de obtuză...
şi de banală.
Asculţi ce spun
dar nu înţelegi nimic-nimicuţa !
Ai venit să-mi mai dai bani de votcă ?
Ei bine, nu am nevoie !
Te urăsc !
Te ţii după mine ca un câine,
dând din coadă...
şi asta mă face să-mi vină să-ţi trag un şut !
Cară-te naibii de aici !
Cară-te naibii !
La următorul toast, nu mai ciocnim paharele, da ?
Te rog, nu, Yan.
Măcar o murătură ?
Ar trebui să dea în avans bilete la funeraliile conducătorilor noştri.
Pun pariu că nici ăsta n-o să ţină mult.
Un alt bun motiv să sărbătorim.
Dacă o ţinem tot aşa cu băutul...
- Va fi răzbunarea lor. - Gândeşte-te ce spui.
- Puţin cârnat ? - Nu.
De ce-ai venit aici ?
Ieri am fost amabil. Azi sunt furios.
- Cară-te. - Yan...
Ce n-ai înţeles, "ilegalo" ?
- Uşcheala ! - Sveta, stai...
Am zis să te cari !
Ce faci ?
Stai aici !
Renat, pune-mă undeva. Nu am unde să dorm.
Ia-ţi lucrurile. Aduc cheia.
- Unde să-mi duc lucrurile ? - La camera cu uşa sigilată.
Eu o să păstrez a doua cheie.
O să trec pe aici de câte ori am chef.
Atât de udă...
De ce vă împotriviţi toate, de parcă aţi fi fete mari ?
Ştii bine că vreţi şi voi.
Dă-mi-o fără nazuri şi o să-ţi poţi vedea de viaţa ta.
Vreau doar să te ajut.
Renat, te rog, nu.
Mă doare...
Adu-mi un prosop !
Deci cum stă treaba cu camera ?
Visez deja că mă înfăşor într-un cearceaf.
Aproape că nu mai avem haine curate.
Nellie, nu hainele tale sunt importante acum.
Mi-au promis, dar n-a mers. Caut alte opţiuni.
De ce eşti atât de nervos ? Ai zis că totul e aproape aranjat.
Nu înţelegi. Nu e ca atunci când faci rost de lapte condensat.
Nici măcar de ăla n-ai putut face rost.
Ce vrei de la mine ?
Vrei să mă scuz ?
Tu, una, ce ai făcut ? Ce poţi să faci ?
Deci eu trebuie să găsesc o locuinţă ? Bine.
Ce e bine ?
Să cauţi o locuinţă nu seamănă cu probatul hainelor, la oglindă.
Trebuie să ai creier şi relaţii.
- Adică sunt proastă ? - Tu ai zis-o.
- O să-mi caut singură unde să stau. - N-ai decât.
- O să caut. - Caută !
- Aşa am să fac. - Şi unde ai să găseşti ?
O să vorbesc cu Gapon.
E deschis.
Intră. Stai jos.
Există femei cărora le plac băieţii tineri.
Se învârt în jurul lor, făcându-le complimente,
jucându-i pe degete cum vor ele.
Însă, Igor...
Eu nu sunt genul ăla de femeie.
- Olga Vasilievna... -Taci !
Zabelin ascultă de tine.
Spune-i să nu pomenească de Renat când vorbeşte cu detectivul.
Şi atunci veţi putea sta aici liniştiţi.
- Şi dacă nu acceptă ? - Fă tot ce poţi.
Şi dacă tot nu vrea ?
Când are întâlnirea cu detectivul ?
Luni, la două.
Trebuie să te asiguri că nu ajunge acolo.
Ce vrei să spui ?
O să vină Gapon la tine. O să vorbească personal cu el.
Bine.
- Pot să le iau ? - Ia-le.
Dar dacă Renat e chemat la secţie,
vă evacuez pe toţi din nou. Aşa că dă-ţi silinţa.
Ce cauţi aici, Sveta ?
Aici stau.
Aşa, deci.
Când s-a întâmplat ?
Când s-a întâmplat ce ?
Când ţi-a pus-o Renat ?
Ieri.
Cum ai putut ?
Cum ai putut să faci asta ?
Cum ai putut să mânjeşti totul ? De ce ?
Cu acelaşi bărbat, pentru acelaşi lucru, în aceeaşi cameră.
Ce era să fac ?
Nu mai pot s-o duc aşa, alungată de toţi.
Nu mai pot. Sunt epuizată.
Toţi suntem.
Eşti epuizată ?!
Crezi că mie mi-e mai uşor ?
Dar mă vezi că mă arunc cu capu-n jos în cloaca asta ?
- Pentru mine e mai uşor ? - Da !
Da, sunt o târâtură ! Mi-am tras-o ca să am unde să stau !
- Asta ai vrut să auzi ? - Dar eu te iubesc sincer.
Mă iubeşti ?
Eşti incapabil să iubeşti pe altcineva în afară de tine !
Îţi petreci tot timpul îmbătându-te criţă şi apoi scrii poeziile tale de rahat !
De mine nu-ţi pasă absolut deloc !
Ieri am venit la tine şi te-am rugat: "Vania, ajută-mă."
"Vaniuşka, nu mă alunga."
Mi-ai spus lucruri atât de oribile, încât nici nu mă pot uita la tine.
Eşti deja mort.
Eşti gol pe dinăuntru.
Taci.
Chiar mi-a plăcut când mi-a tras-o Renat.
Chiar aici.
Încearcă doar să mă atingi, ticălosule !
Salut.
- Igor, ce e locul ăsta ? - Vă explic când vin toţi.
- Nu stau în aceeaşi cameră cu el. - De ce l-ai adus aici ?
Calmaţi-vă. Acum stă aici.
Eu nu mai beau. Pune-ţi ţie.
Aşadar, tovarăşi economişti... vă felicit.
Vremurile grele s-au încheiat. Să bem pentru inaugurarea camerelor.
Poftim.
V-am zis că o să rezolv situaţia, şi nu m-aţi crezut.
- De unde le ai ? - Ce importanţă are ?
Cel mai important lucru e că vom sta aici în continuare, confortabil.
- Sveta, de ce bei aşa ? - Am un motiv.
Sigur că ai.
- Lepădătura asta. - Vă rog, liniştiţi-vă.
Să nu stricăm ocazia asta.
Zabelin se duce mâine să discute cu detectivul
şi voi stricaţi atmosfera.
Ce o să-i spui ?
Cum adică, ce ? Adevărul.
- Despre Renat ? - Da.
Prieteni, Zabela trebuie să fie salvat. E un idealist.
Ştii ce se va întâmpla ?
Botova va spune că Renat a fost cu ea, şi cu asta, basta.
Şi vina va cădea pe tine.
Nu-mi pasă ce-o să spună ei. Am să-i spun detectivului adevărul.
Bine, spune-i ce vrei. Cui o să-i folosească ?
Fata nu mai poate fi adusă înapoi, dar tu tot trebuie să stai aici.
Îl vor chema pe Renat la interogatoriu. Botova o să-şi iasă din minţi.
Vrei să trăim toţi pe străzi ?
Dar Renat a violat-o.
Şi ea s-a aruncat.
Ce îmi ceri ? Vrei să-l acopăr ?
- De ce-i ceri să facă asta ? - Eu nu-i cer să facă nimic.
Vreau doar să se apere, atâta tot.
Şi de ce-ţi pasă atât de mult ?
De ce îmi pasă ?
Dacă le spune adevărul, vom fi aruncaţi iar în stradă.
Zabela...
Astea-s permisele noastre.
Mâine, ai să te duci la detectiv
şi n-ai să pomeneşti de Renat.
Aceste permise sunt ale noastre şi vom locui aici din nou.
- Şi dacă spun ceva ? - Vom fi daţi afară iar.
Eşti lepădătura numărul doi.
Ai căzut la învoială cu Botova.
Igor, ce ai făcut ?
Ce era să fac ? Tu voiai să-l laşi pe Gapon să ţi-o tragă pentru un pat.
Lepădătura numărul trei. Vă amintiţi cum am jurat toţi ?
Zabela, spune-le adevărul. Eu n-am nevoie de permisul ăsta.
Nu aşa se pune problema.
Zabela, dacă de tine nu-ţi pasă, atunci gândeşte-te la noi.
Mă gândesc. Şi de-asta le voi spune adevărul.
- Unde e folosul, în asta ? - Nu e niciun folos.
Unde este ?
Fata care a murit se temea şi ea de moarte, la fel ca noi.
Şi tu ce vrei ?
Vrei ca Nellie să se culce cu Gapon ?
Vrei ca ăsta să bea până ajunge în iad ?
Vrei ca Sveta să fie regulată de Renat ? Asta vrei ?
Nu asta vreau. Lucrurile astea sunt opţiunea voastră.
Ce naiba spui ?
Zabela vrea doar să spună adevărul.
Pentru că noi plătim, şi el nu vrea lucrul ăsta, nu înţelegi ?
Eu n-am plătit pentru nimic. Nu mă băga în chestia asta.
Tu nu plăteşti niciodată ! Plătesc eu întotdeauna pentru amândoi, secătură !
Căţea !
Ai grijă ce faci !
Zabela, m-am gândit.
E adevărul mai important decât un om ? Un om viu.
Dumnezeu iubeşte oamenii, nu adevărul.
Iar tu iubeşti doar adevărul, Zabela.
Aşa se pare.
Dacă există Dumnezeu, nu cred că separă adevărul de oameni.
- Să zicem, însă. - De ce stai acolo, cu el ?
De ce naiba încerci măcar să-l convingi ?
Ce te-a făcut să crezi că a sărit din cauza lui Renat ?
E un tip normal. Am băut împreună de multe ori.
L-ai văzut bătând în uşa ei
şi ai tras imediat concluzia că e un ucigaş.
Şi dacă nu e ăsta adevărul ? Dacă nu e aşa ?
Uită-te la Svetka. S-a băgat sub el de bunăvoie.
Şi chiar dacă e adevărul... Nenorocitul tău de adevăr...
De ce nu-l ierţi ?
Eşti atât de "integru".
Zabela, ori eşti cu noi, ori nu eşti.
Mâine, nu te voi mai putea ajuta cu nimic.
Înţeleg.
Deci ce ai hotărât ?
Nu pot.
Vino aici.
Vino şi întinde-te.
Botova a luat patul tău.
Nu ştie că eşti aici.
Aproape că i-am zis "Unde duci patul ? Zabela stă aici."
- Kira... - Ce este ?
Tu ai vise ?
Înainte, aveam.
Acum, aproape niciodată.
Dar tu ?
Acelaşi, mereu.
Nisip şi multă apă.
N-am mai văzut niciodată atâta nisip şi atâta apă.
Un fel de insulă.
Sună frumos.
Aş vrea să pot vedea visul tău.
Mă duc la biroul decanului, să-mi iau hârtiile de transfer.
Poţi să vii cu mine, dacă vrei.
Nu pot. Trebuie să mă duc să vorbesc cu detectivul.
Bine, dar ai să mă conduci la gară ?
Trenul pleacă la 20:00, aşa că trebuie să plecăm de aici la 18:30.
Da. Mă întorc până atunci.
Atunci ne vedem diseară.
- Salut. - Cum e ?
- N-a fost de acord. - Unde e ?
Camera 701.
Dar nu fiţi prea duri cu el.
Ieşi, "ilegalule" !
Haide !
Mergi.
- Unde mergem ? - Mişcă !
- Nu vreau să vorbesc cu el. - Nu la el mergem.
Nu merg acolo. Stai !
Bună !
Svetlana...
Îl caută pe Zabela.
Credeam că e pe aici, pe undeva.
L-a văzut cineva pe Zabela ?
Gapon ştie de unde să facă rost ! Ne începem vieţile de la zero !
Ce e cu tine ?
Nimic. Asta e problema.
Plec.
Nu te duci nicăieri. Azi, nimeni nu se duce nicăieri.
O să dansăm.
- Bea ceva în cinstea mea. - Nu vreau.
Nu vrei să ne cunoşti ? Asta e ?
Suntem prea murdari pentru tine ? Suntem ceea ce suntem.
Las-o în pace. Nu vrea să bea cu tine.
Nici n-am nevoie !
N-o băga în seamă. A fost aşa toată seara.
Zabela i-a agitat ieri pe toţi şi pe urmă şi-a luat tălpăşiţa.
Mă ocup eu de asta.
Zabela nu vine.
- Unde e ? - Nu ştiu.
Dă-mi o ţigară, ciudatule.
Eu ies. Nu pot să respir aici.
Tu de la ce etaj eşti ?
Ce s-a întâmplat ?
Ce-i asta ?
Ce s-a întâmplat ? Zabela...
Mai respiră ?
Zabela !
Nu respiră ! Chemaţi miliţia, o ambulanţă !
L-ai omorât ?
Zabela !
L-ai omorât.
O să intri la puşcărie. Zabela !