Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KOLEJ
Tady to smrdí!
Ten tvůj spí v ponožkách.
-Vzbudíme je? -Jo.
Koukejte vstávat!
Ti se zřídili. Ani se nepohli.
Miláčku, strašně potřebuju kouřit.
Nebudu se ptát, kde ses včera toulal, a dělat ti scénu.
Jedna cigareta, a rozplynu se, jako bych tu ani nebyla.
-Igorku, ty máš cigaretku vždycky. -Jednu jsem měl v nočním stolku.
Tak...
Mizero! Nic tu není!
Tak na parapetu...
Nechte mě spát.
Tobě je líto dát nám cigaretu, Kaminskij?
Mám ji.
Lháři!
Dobré ráno, Zabělo.
Zabělo, řekni nám, jak to, že ty, takovej dobrej fyzik...
Skoro matematik.
... žiješ s náma, nespolehlivýma, škodlivýma...
-Škodlivýma ne, jen neužitečnýma. -... studentama humanitních věd.
Jste moc hodný.
Nelli...
Myslím, že jako jedinej na světě věří, že jsme hodný.
Proto jsme se do tebe zamilovaly.
-Vem si nás, Zabělo. -Proč?
I tak kouříte u mě v posteli.
Zaběla vtipkuje.
Zabělo, chápeš, že za rok
já, ona a ti dva dostaneme diplom a vypadneme odtud?
A ty tu budeš bez nás ještě tři roky.
-Budete mě chodit navštěvovat. -Nesmysl!
Zapomeneme jeden na druhýho a všechno bude minulost.
Takže nebudeme ztrácet čas, Zabělo.
Políbíme tě, jo?
Jestli si ji vezmeš, bude tě podvádět.
Budeš se trápit. Ale o to mě budeš mít radši.
Trápit se nevadí, když víš, že to dobře dopadne.
-Botovová! -Adiós, kluci!
Chovejte se slušně!
Simakove! Chrápeš?
-Dobré ráno, Olgo Vasiljevno. -Vyrazils mi ve čtvrtým patře dveře
a tím svým škrábáním jsi mi tam zadělal dveře i zdi!
Povídám, vstávej!
Ty jeden zmetku, vstávej!
Zejtra bude studentskej výbor a potáhneš do hajzlu!
Mám tě plný zuby!
Budeš bydlet na smeťáku!
Vy dva si na mě taky dejte pozor!
A ty vaše cuchty jakbysmet!
Blahopřeju, Ivane. Tobě se nikdo nevyrovná.
Olgo Vasiljevno!
Nevyhánějte Vaňku, to je nelidský.
Zlepšuje se, ale je to postupnej proces.
Už mi o tom procesu vykládáš půl roku.
-Kde je výsledek? -Nemám vám s něčím pomoct?
Co kdybysme s klukama spravili ty dveře, co Vaňka vyrazil?
S jakejma klukama? Se Simakovem?
S tím jsou jen problémy.
Přednášky skončily, zkouškový ještě nezačlo
a všichni úplně zešíleli.
Olgo Vasiljevno.
Když jsi tak hodnej, mohl bys mi vyměnit zámek od dveří na střechu.
Jako by se stalo.
Mohl bys mi to vysvětlit?
Proč vás to na tu střechu táhne? Co vás na ní tak přitahuje?
Svedl bych to na výhled na krajinu a lidskou citlivost.
Ale já osobně tam nechodím.
To jo, nechodíš.
Zámek si vem u manžela v dílně.
Přidělej ho a já to zkontroluju.
Ivane! Já vím, že mě slyšíš. Jsi trestuhodně lehkomyslnej.
Jestli se Botvě zachce, všechny nás vyhodí.
Co budeme dělat bez registrace?
Do práce nás nevezmou a bydlení určitě neseženeme.
Budeme spát na ulici a bát se policajtů?
Pak nám napařej rok za příživnictví, a jsme v pytli.
Sny o světlý budoucnosti se vypařej.
Na sebe kašleš, tak fajn, ale mysli aspoň na nás.
Všechno jsem slyšel a pochopil. Děkuju.
Fenomenální zdraví. Kdyby jinej takhle chlastal, už by zdechnul.
Jdeme.
Kampak?
Olga Vasiljevna mi řekla, ať dám na dveře ke střeše zámek.
Dodělám to.
-Co tu dělá? -Pomáhá.
Máte to hotový.
Klíče.
A...
... tohle je pro vás.
Ta vaše práce je prostě o nervy.
-To je, ale nikdo si jí neváží. -Já si jí vážím. Vážíme si jí.
Kdyby to tak bylo, přišel bys mě navštívit.
V prváku ses u mě stavoval. Bavili jsme se o Kavkaze
a o knihách.
Teď nic nepotřebuješ, a zapomněls na mě.
Nezapomněl.
Mám toho hodně, učení.
Určitě se někdy brzo stavím.
Jo.
Tentokrát blesk uhodil vedle.
Jsi šikovnej, na tejden je tvůj.
K čemu mi bude?
Střecha je na koleji jediný místo, kde člověk může bejt sám.
Až toho na tebe bude moc, běž tam, jasný?
Jasný.
Jestli tě chytnou, já ti ho nedal. Jdeme.
-Ahoj, Nelli! -Ahoj, Káťo.
Karavajevová, pojď sem.
Co chceš?
Jsem tajemník komsomolu, ne domovník.
Gapone, ty jsi nalitej?
Je deset ráno.
Pojď na chvilku dál. Neblbni. Pojď dál!
Ty tu máš teda bordel.
Cože?
Tiše!
Mrcho!
Ty krávo, to bolí!
To bolí!
Krávo!
Igore, nechoď tam!
Myslí si, že když je z komsomolu, tak může všechno?
-Zajdu tam. -Já to zvládnu.
Každej má talent na něco jinýho.
Vy tu teda máte bordel, hoši.
Promluvíme si jako chlap s chlapem, Gapone.
Nech Karavajevovou na pokoji.
A proč? Ve druháku jsem s ní něco měl.
Kaminskij si ji chce asi vzít.
No a? Copak jsem horší?
Taky si ji vezmu.
Myslím, že ti nedá.
Prosím tě jako kamaráda, zapomeň na ni a...
S těmahle prosbama jdi do prdele!
Jane, takhle se mnou nemluv.
Já s tebou zatím mluvím slušně...
Já se o sebe postarám sám.
Co že ses o sebe nepostaral, když tě skřípli fízlové?
Kdo se tě zastal? Já!
Když za tebou přišli ze školy, kdo se za tebe přimluvil? Zase já.
Takže tě přátelsky prosím, dej Karavajevový pokoj.
Hochu, jdi pryč!
Vypadni! Slyšíš?
Vypadni!
-Zapomněl jsi, kdo jsem? -Pozorně mě poslouchej, Gapone.
Za prvý dáš pokoj Karavajevový. Za druhý i Kaminskýmu.
-Hajzle! -Za třetí,
jestli Karavajevový nedáš pokoj,
sepíše, žes ji znásilnil, a já to odnesu fízlům.
-Co svědci? -Dosvědčím to já, Gapone, já.
Byl jsem ve svým pokoji a slyšel jsem, jak řvala.
Když mlčíš,
já nevím, nepamatuju se.
Nevidím to...
Nevidím to, co se se mnou a kolem děje.
Tak, soudruzi ekonomové, tady máte zboží.
Odkud to je?
-Na jídlo dáme každej rubl? -Jo.
-Sehnals kondenzovaný mlíko? -Nesehnal, miláčku.
Škoda. Příště ho budu muset sehnat sama.
To klidně můžeš, miláčku. Makaróny už jsou?
Nebuď drzej. Nejsme tvoje otrokyně.
To je jasný. Otrokyním se makaróny neslepěj.
Něco po tobě hodím.
Radši hoď do makarónů tu konzervu.
Zabělo, dáš si víno?
Zabělovi nenalejvejte, je mlád a nevinen.
-Až zestárnu, vezmu si ho. -Já si ho vezmu.
-A ty nám nešlapej po štěstí. -Mrcho!
Zaběla se o vás nezajímá.
Není z tohohle světa. A ty vaše ženský záležitosti
ho rozptylujou od vyšších cílů.
Chce sloužit lidstvu, a vy dolejzáte.
No to nevím, Váněčko.
Chytrá žena po boku
ještě nikomu nebránila v tom, aby sloužil lidstvu.
Tak jdeme na to?
Počkejte, řeknu přípitek.
-Na nás a na vás, a na ně sere pes. -Váňo, fuj!
Jestli se opiješ, nebudu tě mít ráda.
Brzo na celý léto pojedem každej jinam.
Prožili jsme tu čtyři roky, a ty čtyři roky všechno změnily.
Dřív byl můj domov jenom fotr
a jeho věčný: "Musíš, dlužíš to straně."
Tenkrát jsem ani nevěděl, že to může bejt jinak,
nevěděl jsem, jaký to je bejt sám sebou a něčeho si vážit.
Když vtom jsem se objevil já.
Přesně tak, Ivane, objevil ses ty.
Ale bohužel všechno brzo skončí.
Doděláme vejšku, a všechny nás pošlou čertví kam.
Ale teď jsme tu spolu, jsme šťastný a jsme svobodný.
Chci si tuhle chvíli zapamatovat. Napořád!
-Hurá! -Hurá!
-Tak na to. -Hurá!
Řekl jsi to moc dojemně, Igore,
ale tebe na rozdíl od nás do žádný děsný díry neumístěj.
Nějak si to zařídíš.
Když se vezmete, tak tě do díry taky neumístěj.
To je nápad! Co ty na to?
Já na to, že se ti nedá věřit. Jak začneš s tím svým:
"Dělal jsem turistiku na Kavkaze. Vylezl jsem na Elbrus."
"Nebe tam je čistý, hluboký, hvězdy velký jako pěst."
"A jak září..."
-"Jako tvoje oči!" -"Jako tvoje oči!"
Tohle na mě zkoušel ve druháku, ale byla jsem s ním rychle hotová.
O tom právě mluvím.
Chyba! S materialistou by ti bylo mnohem líp.
Ty ženám vůbec nerozumíš, Ivane.
Víte, proč mám kolej nejradši?
Tady se nedá lhát. S tou svobodou máš pravdu.
Ale každej má svoji svobodu.
Pro tebe znamená svoboda milovat, koho chceš,
a dělat si, co chceš.
Pro Gapona je svoboda zvůle.
Taková svoboda člověka zhyzdí,
stane se z něj hnida, aniž si toho všimne.
Ať vždycky posloucháme svědomí a nestanou se z nás hnidy!
Na to!
Budeme přísahat? Malíčkama.
-Přísahám! -Přísahám!
-Zabělo? -Zabělo?
Zabělo, proč mlčíš? Řekni nám něco.
Přípitek.
-No tak! -Přípitek!
Když jsem se sem stěhoval,
rozvázala se mi na botě tkanička.
Bylo bláto, pršelo. Měl jsem kufr. Nechtěl jsem ho pokládat na zem.
Šel jsem s rozvázanou botou.
To je síla!
-Nelli, mluvím vážně. -Promiň.
Když jsem přišel na řadu,
ubytovali mě ve vašem pokoji.
A tak si říkám:
co kdybych se zastavil a tu tkaničku si zavázal?
Co kdyby nepršelo?
Nejspíš bych bydlel s někým jiným a my bysme se ani neseznámili.
Dalo by se říct, že jsem jen přemýšlel o tkaničce,
a přitom se v tu chvíli rozhodovalo o mým osudu.
To mě dost děsí,
že jsem o tom nejdůležitějším rozhodoval naslepo.
Máme vůbec nějakou svobodu?
A pokud ji nemáme,
jak můžeme dodržet to, co jsme slíbili?
Kolikrát už jsem vám to říkala, nenalejvejte tomu děcku tvrdej.
Nedozrálý psychice to nedělá dobře.
Posaď se, Zabělo. Za jedna.
Leť, Zabělo, leť!
Dneska tě nikam nepustím.
-Jako otrokyni? -Jako favoritku.
Favoritky vrtěly králi.
Nejsem proti.
Světo... Vůbec mi to nepíše.
Dej mi.
Hned jsem tu.
Pojď sem.
Neboj se, Zabělo.
Tys ještě nikdy netancoval?
Ve škole jsem na to neměl čas.
Promiň, ale ty jsi úplně marnej.
Už jsi byl s holkou?
Chceš se mnou...?
To byl vtip, Zabělo. Vtípek.
Zase jsem Vaňkovi dala peníze na vodku.
Já vím.
Vezme si flašku a jde pryč. Kašle na mě.
Jsi na něj naštvaná?
Ne.
Já mu všechno odpouštím.
Píše tak krásný básně, Zabělo.
Přijde ke mně,
lehne si mi na prsa a recituje mi.
A já brečím.
Líbám ho a brečím. Jsem blbá.
Nejsi blbá, Světlano.
Co blázníš, Zabělo?
Obejmi mě.
Ty jsi tak hodnej.
Zůstaň takovej navždycky.
Jdu ho hledat, nebo zase něco provede.
-Chceš si se mnou zahrávat? -Co? Běž pryč!
Už nechci. Odejdi.
Nech mě!
Já nechci!
Proč ze mě děláš netvora?
-Dejte jí pokoj! -Jdi do prdele!
Dejte jí pokoj. Vždyť vám to říká.
Nech mě!
-Nazdar. -Ahoj.
Olgo Vasiljevno.
To je můj muž.
Viděl ho, jak šel po schodech.
Dobrý den.
Jméno.
Zabělin Pavel Sergejevič.
Důvod pobytu na koleji?
Jsem student.
Tak povídej, studente.
-Šel jsem s odpadem. -V pět ráno?
Opíjeli se! S kamarádíčkama! Se Simakovem a Kaminským!
-Je to každej večer stejný! -Můžu ten výslech vést já?
Promiňte.
-S postiženou jste se znal? -Ne.
Viděli tě, jak jsi šel ze střechy.
To jsem šel.
Ale střecha byla zamčená.
Ukradl mi klíč, soudruhu vyšetřovateli.
Den předtím pomáhal opravovat zámek a klíč měl u sebe.
Vyřiď Kaminskýmu: hned na zejtra svolám studentskej výbor.
Všechny vystěhuju. Jeho taky. Tohle vám tady trpět nebudu.
-Ukradl jsi ten klíč? -Ano.
Byl jsi tam sám? Cos tam dělal?
Šel jsem s odpadem.
A vtom jsi byl na střeše.
Pili tam a řvali!
Holka byla vyšťavená a čekaly ji zkoušky.
Co řeknu jejím rodičům, nad tím ses zamyslel?
Stěžovala si ta dívka někdy?
Ne.
Byla tichá.
Tys ji včera znásilnil, a ona skočila ze střechy.
Chtěl jsem tě zastavit, ale tys mě praštil.
To jsi úplně bezcitnej?
Kde máš stopy po tom, jak jsem tě praštil?
Ty hade!
Vy jste ji k tomu dohnali, a ty to házíš na mýho muže!
-A díváš se mu při tom do očí... -Ticho!
Dám vás sebrat všechny tři.
Ty ke mně přijď v pondělí ve dvě na výslech.
Projdeme si to minutu po minutě.
Tomuhle říkám doupě!
Zabělo, co myslíš, je něco po smrti?
Třeba ráj, peklo, kosmos, reinkarnace
nebo Bůh?
Strašně to potřebuju vědět, Zabělo.
Tak třeba Bůh. Věříš v něj?
Všichni jsme pokrytci.
Tu holku odsuzujeme. Ale čím se provinila?
To se mohlo stát každý z nás.
Všichni věděli, že za ní Renat chodí
a ona to trpí, aby tu mohla bydlet.
Já to věděla. Tys to věděl. Proč jsme mlčeli?
Najednou se rozhodla, že toho má dost. A skočila.
Pokud Bůh neexistuje, znamená to, že je konec?
Jak je to možný, Zabělo?
A pokud existuje, proč to dopustil?
Jak v něj má člověk po tomhle věřit?
A jak nevěřit?
Hlavně, aby on věřil v tebe.
Pokud teda existuje.
Jak jako věřil ve mě?
Myslím, že Bůh věří v silný lidi, Zabělo.
Ona byla silná. Je u Boha.
Já bych to udělala stejně, ale ještě dřív.
Nenechala bych se takhle ponižovat.
Pojďte si pro Simakova.
Sedí tam opilej, nejde ho vyhodit...
A já se musím učit.
Jez.
Nenávidím tě!
-Nenávidím tě! -No tak.
-Nenávidím tě! -Přestaň.
Nenávidím tě! Nenávidím tě!
Mami, prosím tě, nech toho!
Miláčku můj, to bude dobrý.
Lej!
Hajzlové! Co?
Je ten výbor. Zabělo, jdi napřed a řekni, že hned přijdem.
Zaběline! Pojď sem.
Dobrý den. Jdeme.
Rozestav židle.
Zaběline, ty jseš hodnej kluk.
Vím, že ten klíč vzal Igor a dal ti ho. Ty bys ho nevzal.
Na výboru řekneš pravdu.
Že ten klíč vzal Igor a že ti ho dal.
Všechny je vystěhuju, ale tebe tu nechám.
Budeš tu v klidu bydlet.
A až půjdeš k vyšetřovateli, řekneš, že tam Renat nebyl.
Nejdřív tu budeš nelegálně, ale nechám tě na pokoji,
a pak tě ubytuju legálně.
O klíč tu vůbec nejde. Renata jsem viděl.
A cos viděl? Že u ní klepal na dveře?
Dobejval se k ní, a ona ho tam nechtěla pustit.
Jenže on se tam stejně dostal.
Proč?
Vždyť to sama všechno víte.
Co vím?
-Já s váma moc soucítím, vážně. -Proč se mnou soucítíš?
Že žijete s někým, kdo vás nemiluje.
Jsou tu všichni kromě Simakova, Olgo Vasiljevno.
Simakov tu není, to nevadí, přijde.
Zaběline, vstaň.
Soudruzi!
Včera došlo k hrozné tragédii.
Studentka spáchala sebevraždu.
Zabělin mi ukradl klíč od střechy,
opil se a šel tam.
Zatím nevíme, co tam dělal,
ale dveře zavřít zapomněl.
Olgo Vasiljevno, pro vás!
Symbol revoluce jako symbol smíření.
-Dveře už jsou na místě. -Ticho!
Simakove, přišel sis zažertovat?
Takže jste nic nepochopili.
Pokoje 220 a 240. Dobře.
Dobře.
Takže půjdete na ulici.
-Co s tím maj společnýho? -Co? Leccos!
Simakov, Kaminskij,
Karavajevová, Leušinová a tenhleten element Zabělin.
Včera se opili,
a kvůli tomu jejich divokému řevu a hudbě,
kterou nikdo normální neposlouchá,
nemohlo spát celé patro.
To je hrubé porušení ubytovacího řádu koleje.
Ale nejhorší je,
že právě tohle dohnalo tu dívku k sebevraždě.
Tím svým pitím ji k tomu dohnali.
A Zabělin otevřel dveře a umožnil jí to.
Podle mě bychom jim to neměli prominout.
Nemáme na to právo.
-Chcete obětní beránky? -Simakove, ty mlč a nemel.
Nechci obětní beránky. Chci spravedlnost.
Co navrhujete, Olgo Vasiljevno?
Co asi můžu navrhovat?
Ta situace je hrozná, a já jsem nucena reagovat tvrdě.
Navrhuju vystěhování
a následné vyloučení z univerzity a z komsomolu.
Ticho!
Hlasujeme.
Kdo je pro vystěhování pokojů 220 a 240?
No...
Když jste tak neuvědomělí,
bude se hlasovat podle jmen.
Vytvoříme seznamy,
aby každý z vás
osobně
zodpovídal za maření komsomolského hlasování.
Tady máme tajemníka komsomolské organizace.
On se toho ujme.
Ještě jednou pro ty, komu to nedošlo.
Kdo je pro vystěhování pokojů 220 a 240, ať zvedne ruku.
Jednohlasně.
Vás pět se do hodiny sbalí a odejde.
Co že jsme se tak vyžrali?
Kam se vrtneme? Já půjdu na 308 pomáhat montovat skříň.
Nechaj mě tam. Zabělu beru s sebou.
Já půjdu k Irce. Co ty?
K Gorochovovým, budu hlídat malou. Určitě mě tam nechaj.
Ivane, ty jdi na 517. Opravujou ji.
Buď tam, nepij a netoulej se po koleji.
-Jinak nás vyhoděj všechny. -Pomoz mi s tím.
Váněčko, hlavně už prosím tě nepij.
Dejte mi všichni pokoj. Nepiju, běž už.
Inspirace mám fůru.
Tak běž, běž už.
Zabělo, nejdeme na 308. Žádná skříň tam není.
Jdu jinam, ale Nelli o tom nesmí vědět. Jdeme.
Ty půjdeš na 701. Tam bydlí Kira Kolesnikovová.
Za tři dny odjíždí.
Pýcha univerzity, přestupuje do Moskvy.
Něco jsem jí sehnal. Nevyhodí tě. Domluvil jsem to.
Musíš tam vydržet tři dny. Do tý doby ti něco najdu.
Děkuju. Já to nějak vymyslím sám.
Že se to s tím klíčem takhle zvrtne,
jsem netušil. Díky, žes mě neprásknul.
Když tam nepůjdeš, budu si připadat provinile.
Je to 701.
Na poličce je květináč, pod ním jsou klíče.
Ta holka tam teď není.
Jdi.
Igor nechápe slovo ne.
Přecházím do Moskvy.
Jestli tě tu najdou, vyhoděj mě, a nikam nepojedu.
Musíš jít pryč.
Já hned půjdu.
To tys viděl, jak se zabila?
Jo.
Byla z mýho ročníku.
Seděla ve vedlejší lavici.
Pořád si žvejkala vlasy, děsně mě to rozčilovalo.
Nebyla nijak nápadná.
Proč to vůbec udělala?
Kvůli Renatovi.
Hrůza.
Kdybych zavřel tu střechu,
nic by se nestalo.
Jestli nemáš kde přespat, můžeš tu zůstat,
ale zítra musíš odejít.
Nelli, Askino jídlo je v ledničce.
Na dnešek jí to stačí.
V pět ji nakrm a nedávej jí sladký, nebo se osype.
Já přijdu ráno a nakrmím ji sama. Ty jen večer, jo?
Dobře.
Tak já jdu.
Čeká na nás máma. Dám ti pusu.
-Ahoj. -Ahoj.
Samota a žádný dav...
Já nevím, Irko.
Včera v noci jsem skoro nespala a pořád jsem myslela na Vaňku.
Já to cítím, chápeš?
Mě city nikdy nezklamou, mám od narození intuici.
Vím, že mě taky miluje.
Sice hodně pije a někdy je hrubej,
ale píše takový básně, Irko... Kdybys je slyšela...
Je génius.
Akorát to nikdo nechápe. Jen já.
Ať tě za to ten tvůj génius miluje.
Já geniální chlápky nepotřebuju.
V životě jsou k ničemu.
Já to zkouším a hledám.
-Chvíli s tím, chvíli s tamtím. -S kým jseš teď?
Tomu neuvěříš.
S Gaponem.
Kdo to sakra je? Jsou tři ráno.
Irko, otevři!
Jane, zbláznil ses? My už spíme!
Nemel a otevři, nebo vyrazím dveře!
Pro tebe, dárek. Díky, žes mě sem vzala.
Igore, ty ses zbláznil.
Ale prosím tě.
Víš,
já dělal turistiku na Kavkaze. Vylezl jsem na Elbrus.
Nebe tam je čistý, hluboký, hvězdy velký jako pěst.
Igore, ty už jsi toho tolik viděl.
Moje babička žije v Adleru. Tam je tak dobře.
Co děláš v létě?
Je tam moře, dá se tam koupat nebo se jen tak opalovat.
Pojedeš se mnou? Seznámím tě s mámou.
Naďo,
neuspěcháme to, jo?
Jsi neobyčejná holka. Myslím, že by to mezi náma mohlo bejt vážný,
ale co kdybych tu nejdřív chvíli bydlel a pak uvidíme co dál? Ano?
Dobře.
Já to zavřu.
Jseš naživu?
Jo, ale nejsem si tím jistej.
To jde? Být naživu, ale nebýt si tím jist?
Ty si jseš jistá, že jseš naživu?
Jsem vedoucí ročníku a pýcha univerzity.
A jaký to je?
Jako svěrací kazajka.
Copak je tu hospoda? Běžte chlastat k sobě.
Proč jsi tak přísná a nepřístupná?
-Jane... Přijď zítra. -Proč tu je taková tma?
Nech to, Světka spí.
Co? Leušinová?
Vždyť jsme ji včera vyhodili. Renate, pojď dál.
Seru na ni, ať si spí.
Dneska jsem hodnej. Pojď.
Mně jsou ty ilegálové u prdele,
jenom Karavajevový, tý mrše, se pomstím.
Mně jsou ty ilegálové u prdele.
Nevzbudíme ji? Dá si skleničku.
Ser na ni. Ať spí.
Jane, nech toho.
-Na vás, mládeži. -Hurá!
Ne!
Ať tu sedí. Vždyť je to taky člověk.
-Nesahej na mě! -Já tě tu ubytuju.
Nesahej na mě, hnusáku!
Simakove, co tu děláš?
Pojď k nám, jen pojď.
Koukněte, koho jsem našel. Teď se zasmějem.
Od tajgy až po britská moře
Rudou armádu nikdo nepřemůže.
Nazdar!
-Ivan. -Mila.
-Ivan. -Saša.
Na seznámení.
Máte vodku.
Trik.
A je to.
Dovolíte?
Simakove, slyšel jsem, že tě z koleje vyhodili.
Já...
... jsem podstata tohohle místa. Jsem jeho tlukoucí srdce,
mě vystěhovat nemůžou.
Budu se vracet jako hrozná černá můra pořád dokola.
Propálíte si popelem kalhoty.
Sakra.
Blahopřeju!
Právě jste propásly šanci vidět úplně nahýho chlapa.
Váňo, jseš opilej? Tak to dopij a běž se projít.
Proč se mám jít projít? Vždyť jste mě sem sami pozvali.
Proberem to, co je nejnaléhavější.
Všechno, co sžírá srdce opravdovýho sovětskýho člověka.
Co třeba sžírá vás?
Nás nic. My máme všechno v klidu a v pohodě.
My nevyvádíme jako ty.
Prosím tě, běž se projít.
Dobře.
To je dobře, že je všechno v klidu a v pohodě.
Budu recitovat básně.
Ne, básně ne, Simakove. Seď a dost už.
Život mě dusí, okna jsou zabedněná.
Ze spánku je mi špatně, všude kolem švábi.
Koukni se kolem, samá jáma a krajnice.
Koukni se nahoru, samí plukovníci.
Žalostná řada dní,
je jedno, jestli to bylo včera nebo před třemi měsíci.
A je to jedno už dávno.
Nezbývá než se opít nebo se oběsit.
Už jsme se ocitli na dně,
je čas se vzbouřit.
Vyrazíme dveře, venku bude sluníčko.
Vyjdem všichni ven a ukážeme jim!
Lidi, slyšte mě!
Vždyť musíte jeden druhýho slyšet.
Vždyť jste lidi.
Otevři ty dveře!
Cos na tom nepochopil? Řekl jsem ti, ať se jdeš projít!
Klid.
Vypadni!
TU 134 se připravuje na přistání!
Policie, otevři!
Ahoj!
Klíče.
Můžu si vzít věci? Je tam malá.
Malou pohlídám, mně to nevadí.
Pojď si pro věci.
Ještě jednou tě načapám, a volám policii.
-Svoje sis řekl. Můžeme jít? -Počkej.
Líbí se ti takhle žít, Karavajevová?
-Jak? -Na útěku.
Přede mnou se na koleji neschováš.
Najdu tě všude.
Až dozraješ, přijď, a já tě ubytuju legálně.
Když mě pěkně poprosíš, budeš bydlet hned.
Ty umíš pěkně prosit, Karavajevová.
Od druháku si to pamatuju.
Zajdi si s těma vzpomínkama do sprchy.
Co děláš?
Moc ti děkuju, ale musím jít.
Kam? Říkals, že se mnou budeš žít.
To je Káťa, jde si pro čaj.
Tak! Ilegál?
Ven!
Vypadni, povídám!
A tebe vyhodím jako prostitutku.
-Ven trefím. -Já si tě odvedu.
Aby tě to nezavedlo k nějaký z těch tvejch rozhoďnožek.
-Jasný. -Co je ti jasný?
Že mě odvedete ke dveřím.
-Mělo by ti bejt jasný něco jinýho. -Co?
Můžem se domluvit, Igore.
Když jsi něco potřeboval, tak jsi za mnou chodil.
Teď něco potřebuju já. Přijď, vyřešíme to.
Kdes byl?
Já tu běhám jak štvaná fena, a tobě je to fuk?
Jestli sis nevšimla, tak taky běhám. Podívej se pořádně.
Chystáš se s tím aspoň něco udělat, nebo už jsi to vzdal?
Možná se mi podaří sehnat pokoj ve městě, bez registrace.
Něco se mi rýsuje a mám na to skoro peníze.
Vykašlem se na kolej, zapomenem na ni jako na černou můru.
Ve dvou, jen ty a já. Ostatní neubytuju, to nepůjde.
A my dva spolu v jedný místnosti, to půjde?
Myslíš, že se výbuchy hněvu budou střídat s šílenou vášní?
Žijeme tak i teď, není jedno kde?
Nemysli si, že ti budu vařit boršč a čekat, až přijdeš z práce.
Všechno musí bejt fér.
Bude to jako svátek.
Budeme po pokoji chodit nahý, kouřit v posteli a koupíme si magnetofon.
Žádný hospodáři, výbory ani správci.
Jen ty a já.
Proč hned nahý?
Když budem chtít, nahý,
anebo se zahalíme do prostěradel jako starý Římani.
Já tu zkoušku neudělám.
Co je?
Tady je Brocovo centrum,
zodpovídá za stavbu vět.
A tady Wernickeovo centrum řeči, zodpovídá za chápání jazyka.
Od pohledu je máš v pořádku. Podle mě tu zkoušku uděláš.
Ahoj, Kiro. To je Nelli.
Jen si tu chvíli oddechnem, Botva brázdí po patrech.
-Ahoj, Kiro! -Ahoj.
Jak se máš, Zabělo?
-Hodily se ti ty kazety? -Jo, děkuju, zrovna se to učím.
-Dáte si čaj? -Tak jo.
To jsem tě ubytoval, Zabělo! Je tu čisto a pěkně.
Kiro, bude u tebe ještě dva dny.
Jo.
Máš chvilku?
Hele, vím, žes měl dva rubly. Půjč mi jeden.
Vrátím ti to. Snažím se sehnat šest rublů.
-Odjíždíš brzo, Kiro? -Pozítří.
Máš štěstí, do Moskvy.
Nejspíš sis nakoupila nový hadry.
-Ani ne. -Co?
Tam budou všichni v moderním, musíš bejt jako oni.
-Jako kdo? -Jako všichni ostatní.
Chceš něco mýho?
Děkuju, Nelli, ale není třeba.
Kde jsem to měla?
Tady.
Vůbec to nenosím. Je to tvoje barva. Co myslíš?
I když, počkej. Tahle.
Je to tvůj styl a jsou v tom vidět prsa.
Kluci, otočte se. Vyzkoušej si to.
Kdy máš jít k tomu vyšetřovateli?
-V pondělí. Ve dvě. -Řekni mu pravdu.
-Jak nepotřebuješ? -Nepotřebuje to. Klid.
-Přisála ses na ni jako... -Jako kdo? -Klíště.
-Chci jí pomoct. -Když to nechce, tak to nejde.
Ty jsi ale moudrý. Igor Moudrý.
Tak už dost. Mír.
Půjdem, ještě musíme vymyslet, kde budem dneska bydlet.
Ahoj, Zabělo.
-Měj se, Kiro. -Ahoj.
Čau.
Kolesnikovová, kde jseš? Slavíme tvůj odjezd.
-Vem toho svýho trapáka a jdem! -Není to trapák.
To je fuk! Kolesnikovová, jdem! Kolesnikovová!
Přivítejte naši předsedkyni!
Chytrá, krásná, pýcha univerzity!
Kira Kolesnikovová.
Kiro, ukaž Moskvě sílu sverdlovský mládeže!
Hurá!
-Odtud skočila? -Jo.
Zavřel jsem jí oči.
Byl v nich život, a vyprchal.
Zavřel jsem jí je.
Pojďme.
Zítra je poslední den, musím ještě balit.
Váňo,
všude jsem tě hledala.
Proč jsi zase pil? Slibovals, že nebudeš.
Proč jsi přišla?
Fňukáš a fňukáš.
Co je, Váňo?
Moc tě teď potřebuju.
Je mi hrozně, Váňo.
Mám tě až po krk.
Jsi hloupá
a obyčejná.
Posloucháš mě a posloucháš,
ale nerozumíš ani hovnu.
Přišlas mi dát na vodku.
Ale já nepotřebuju.
Nenávidím tě.
Chodíš za mnou jak fenka.
Vrtíš ocáskem.
Mám chuť tě kopnout.
Koukej vypadnout.
Vypadni!
Další přípitek je lichej, je to tak?
Jane, prosím tě, ne.
Dej si aspoň kyselou okurku.
Na pohřby našich vůdců by měli dávat abonentky.
Vsadím se, že tenhle to taky dlouho nevydrží.
Aspoň bude dobrej důvod k oslavě.
Jestli budeme takhle chlastat,
-pomstěj se nám. -Přemejšlej o tom, co říkáš.
-Dáš si salám? -Ne.
Co sem lezeš?
Včera jsem byl hodnej, ale dneska jsem zlej.
-Vypadni. -Jane.
Ilegálko, ty nerozumíš? Co sem lezeš?
-Seber se a jdi! -Světo, počkej.
Vstaň a běž!
Co vyvádíš?
Ty seď.
Renate, ubytuj mě, nemám kde přespat.
Vem si věci, jdu pro klíč.
-Kam s těma věcma mám jít? -Do zapečetěnýho pokoje.
Druhej budu mít já.
Budu sem chodit.
Mokrá.
Proč se všechny tváříte jak panny?
Vždyť to samy chcete.
Dej mi, a klidně si tu bydli.
Chci ti jen pomoct.
Renate, prosím tě, ne.
To bolí...
Přines mi ručník.
Jak to vypadá s tím pokojem?
Už se těším, až se zabalím do tógy.
A navíc už skoro nemám čistý věci.
Nelli, tvoje hadry nejsou to nejdůležitější.
Měl jsem něco slíbenýho, neklaplo to. Mám ještě nějaký možnosti.
Proč jsi tak nervní? Říkals, že je to skoro jistý.
Nechápeš to, to není jako jít pro kondenzovaný mlíko.
Ani to jsi nesehnal.
Co po mně chceš?
Abych se ti ospravedlňoval?
A cos udělala ty? Co dokážeš ty?
Takže teď hledám pokoj já? Fajn.
Co je fajn?
Shánět pokoj není jako nakrucovat se před zrcadlem.
Musíš mít mozek. A styky.
-Takže jsem blbá? -Tos řekla ty.
-Já ten pokoj seženu. -Sežeň.
-Budu shánět. -Sháněj.
-Budu. -A kde ho budeš shánět?
Půjdu za Gaponem.
Je otevřeno.
Pojď dál. Posaď se.
Jsou ženský, kterejm se líběj mladičký kluci.
Točej se kolem nich a lichotěj jim, kudy choděj,
a vrtěj jima, jak se jim zachce.
Jenže Igore,
taková já nejsem.
-Olgo Vasiljevno... -Mlč.
Zabělin na tebe dá.
Promluv s ním, aby u toho výslechu o Renatovi nemluvil.
Budete tu v klidu bydlet.
-A když nebude chtít? -Zařiď to.
A když stejně ne?
Kdy má jít k vyšetřovateli?
V pondělí. Ve dvě.
Musí se zařídit, aby tam nedošel.
A to jak?
Gapon si tě najde. Promluví s ním sám.
Dobře.
-To si vezmu? -Vezmi.
Ale jestli si Renata pozvou na policii,
zase vás vystěhuju. Takže se snaž.
Co tady děláš, Světo?
Bydlím.
Tak takhle to je.
A kdy?
Kdy co?
Kdys dala Renatovi?
Včera.
Jak jsi mohla?
Jak jsi mohla všechno takhle znečistit? A proč?
Se stejným chlapem, za stejnejch podmínek, ve stejným pokoji.
A co jsem měla dělat?
Nesnesu, když mě všichni vyháněj.
Byla jsem už úplně umořená.
Umořená?
A já to mám lehčí?
Proč já v těchhle sračkách nejedu?
-Mám to lehčí? -Jo!
Jo, jsem kurva! Nechala jsem se ojet, abych měla kde bydlet.
-Tohle chceš slyšet? -Já tě miluju, Světo.
Ty mě miluješ?
Ty nejseš schopen milovat nikoho kromě sebe!
Ve dne v noci chlastáš a píšeš ty svoje posraný básničky!
Já jsem ti u prdele!
Včera jsem za tebou přišla: "Váňo, pomoz mi.
Váněčko, nevyháněj mě."
Řekls mi takový věci, že se na tebe bojím podívat.
Jsi mrtvola.
Uvnitř jsi celej vyhořel.
Drž hubu.
Dokonce se mi to s Renatem líbilo.
Tady.
Hajzle, opovaž se na mě sáhnout!
Ahoj.
-Igore, co je to za pokoj? -Řeknu vám to, až tu budem všichni.
-S ním v jedný místnosti nebudu. -Proč jsi ho sem přivedl?
Bydlí tady, klid.
Přestal jsem. Nalej sobě.
Tak tedy, soudruzi ekonomové.
Blahopřeju vám. Špatný časy jsou pryč.
Můžem oslavit nastěhování.
Prosím.
Já vám říkal, že to nějak zvládnem, a vy jste mi nevěřili.
-Kdes je sehnal? -Mám je, a hotovo. Není to fuk?
Hlavně že tu budem zase bydlet v klidu a pohodlí.
Světo, proč tolik piješ?
-Důvod k tomu má. -Ovšem.
-Sedí tu hnida. -Prosím tě, uklidni se.
Nebudem si kazit oslavu.
Zaběla musí zejtra k vyšetřovateli,
a ještě vy nám tu kazíte náladu.
Co mu řekneš?
Co asi? Pravdu.
-O Renatovi? -No, jo.
Kamarádi, musíme Zabělu zachránit, je to idealista.
Víš, jak to dopadne?
Vysekaj ho z toho. Botovová řekne, že byl s ní, a bude.
Dojedeš na to ty.
No tak ať. Já řeknu, jak to bylo.
Dobře, tak řekneš, no super, ale komu to pomůže?
Tu holku to nezachrání, ty tu budeš muset bydlet.
Renata si pozvou k výslechu, Botovová bude zuřit, pokoj nebude.
Chceš žít na ulici?
Renat ji znásilnil,
a ona skočila.
Co po mně chceš? Abych ho kryl?
-Igore, proč to po něm chceš? -Já to po něm nechci.
Chci, aby ušetřil sám sebe.
A cože se tak staráš?
Starám se?
Když to tam vyklopí, vykopnou nás zase všechny na ulici.
Zabělo.
Tady máme ubytovací poukazy.
Když půjdeš zejtra k vyšetřovateli
a o Renatovi nic neřekneš,
jsou poukazy naše a zase tu máme bydlení.
-A když to řeknu? -Zase nás vyhoděj na ulici.
Hnida dvě.
Domluvil ses s Botovovou.
Igore, cos to udělal?
A co jsem měl dělat? Chystala ses spát s Gaponem kvůli posteli.
Hnida tři. Hlavně že jsme přísahali.
Zabělo, řekni si, co chceš. Mně je ten poukaz u prdele.
O to tu nejde.
Zabělo, jestli ti nezáleží na sobě, mysli na nás. Záleží ti na nás?
Záleží. A proto řeknu pravdu.
-Nebuď blbej. K ničemu to nebude. -Ale bude.
A k čemu?
Ta holka, co umřela, se bála smrti stejně jako my.
O co ti jde?
Chceš, aby Nelli spala s Gaponem?
Chceš, aby se tenhle definitivně upil?
Aby Světa šukala s Renatem? To chceš?
Jak s tím souvisí, co chci já? To je vaše volba.
Co to meleš?
Zaběla chce zůstat neposkvrněnej.
My za to všichni zaplatili, a on nechce. Vám to není jasný?
Já za nic neplatil. Mě s nikým nesrovnávej.
Ty neplatíš nikdy za nic, já platím za nás za oba, ty hajzle!
Mrcho!
Nech ji bejt.
Zabělo, a já přemejšlím:
copak je pravda důležitější než člověk. Než živej člověk?
Bůh přece miluje lidi, a ne pravdu.
Ale ty, Zabělo, miluješ jen pravdu.
Tak to je.
Jestli existuje, tak určitě neodděluje pravdu od člověka.
-Dejme tomu. -Proč sis k němu sedla?
Proč ho kurva přemlouváš? Nechce, nech ho.
Jak můžeš vědět, že skočila kvůli Renatovi?
Je v pohodě, kolikrát jsme s ním chlastali.
Viděls, jak klepe na dveře,
a hned jsi usoudil, že je vrah.
Co když to není pravda?
Světka si pod něj lehla sama.
A i kdyby to byla pravda, ta tvoje posraná pravda,
proč mu neodpustíš?
Ty jseš přece správnej.
Zabělo, buď jseš s náma, nebo ne.
Zejtra už ti s ničím nepomůžu.
Rozumím.
A jak ses rozhodl?
Já nemůžu.
Pojď sem.
Pojď si lehnout sem.
Tvoji postel vzala Botovová.
Neví, že tady jsi.
Málem jsem jí řekla: "Tady bydlí Zaběla. Kam tu postel nesete?"
-Kiro... -No?
Zdaj se ti sny?
Dřív se mi zdály.
A teď skoro vůbec.
A tobě?
Pořád jeden a ten samej.
Písek a hrozně moc vody.
Nikdy jsem tolik vody neviděl.
Nějakej ostrov.
To je hezký.
Chtěla bych, aby se mi ten tvůj sen zdál.
Jdu si na děkanát pro papíry.
Jestli chceš, pojď se mnou.
Nemůžu, jdu k vyšetřovateli.
Dobře, a doprovodíš mě na nádraží?
Vlak jede v 8, v 6:30 musím vyrazit.
Jo. Navečer se vrátím.
Tak večer.
-Nazdar. -Tak co?
-Odmítnul to. -Kde je?
Pokoj 701.
Ale nepřežeňte to.
Jdem, ilegále.
Pojď.
Běž dál.
-Kam jdem? -Jdem.
-Já s ním nechci mluvit. -Nejdem za ním.
Nikam nejdu. Nech mě!
Nazdar.
Světlano...
Hledá Zabělu. Neviděli jste ho?
Myslím, že tu byl. Nevím, možná šel pryč.
Neviděli jste někdo Zabělu?
Gapon ví, kde shánět! Začínáme život od nuly!
Co je s tebou?
O to právě jde, že už nic.
Tak já jdu.
Nikam nepůjdeš. Dneska nikdo nikam nepůjde.
Budeme tancovat.
-Dáš si na moje zdraví. -Nechci.
Nechceš se k nám znát, co?
Jsme na tebe moc špinavý? Takový holt my jsme!
Dejte jí pokoj. Nechce s váma pít.
Já to stejně nepotřebuju!
Nevšímej si jí. Je taková celej večer.
Zaběla včera všechny rozhodil a pak odešel. Taky s ním chci mluvit.
Tumáš.
Radši jdi. Zaběla nepřijde.
-Kde je? -Nevím.
Dej mi cigaretu, hnusáku.
Jdu ven, slzej mi oči. Nedá se tu dejchat.
A ty jsi ze kterýho patra?
Co se stalo?
Co je?
Co se stalo? Zabělo...
On nedejchá?
Zabělo!
Nedejchá! Zavolej poldy a na pohotovost.
Tys ho zabil?
Zabělo!
Tys ho zabil.
Zavřou tě! Zabělo!
Zabělo!
České titulky Veronika Sysalová Iyuno-SDI Group 2022