‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Fausto…
‎- Bună, iubitule. ‎- Ce e?
‎Ai adormit-o pe Andrea?
‎Da. A trebuit să-i dau gaz ilariant.
‎Să mergem, nu?
‎Ce-ar fi să bem ceva toți?
‎- E târziu. ‎- Mă bag.
‎E de acord, haide!
‎- Nu mai e bere. Fug la magazin. ‎- Altă dată, sunt frântă.
‎- Mă întorc imediat. ‎- Vin și eu.
‎- Bine. ‎- Serios?
‎- Da. ‎- Ai grijă, Julia.
‎Rămâi cu răpitoarea.
‎Ia vezi! ‎Acum îmi iese bărbatul din pușcărie.
‎Ce-i cu figura asta vinovată?
‎Nu-mi spui?
‎Ce?
‎Mi se pare mie
‎sau Ruy arată mai bine?
‎Parcă îi priește despărțirea.
‎Rahat! Ne-ai văzut?
‎Haide, Julia!
‎Știi că Augusto s-a purtat urât cu mine.
‎Uneori mă întreb ‎ce o să mă fac cu el acasă toată ziua.
‎Ești permanent aici, n-o să-l vezi.
‎Cred că o să mă întorc în sfârșit ‎în satul meu.
‎- Serios? ‎- Mă așteaptă casa nouă.
‎Pe bune?
‎Augusto nu se descurcă fără mine.
‎Uneori mă gândesc ‎că asta-i căsnicia. Uite!
‎Noi îi suportăm pe ei, ‎dar și ei ne suportă pe noi.
‎Dacă-mi sugerezi ‎să mă întorc la Ruy, ai luat-o razna.
‎Eu n-am zis asta. Tu ai tras concluzia ta.
‎Poate fiindcă te gândești la asta.
‎Vrei niște mescal?
‎Da.
‎Bravo!
‎Noroc!
‎- S-a umflat îngrozitor! ‎- Ca un pește-balon.
‎Zicea întruna: „Fir-ar să fie, Ruy!”
‎Stați.
‎Ce?
‎Da?
‎Dle subsecretar, ce mai faceți?
‎Da.
‎De fapt, am găsit-o. Mulțumesc mult.
‎Poftim? Nu v-au anunțat?
‎Ba da, sigur că da. ‎Noi am anunțat autoritățile.
‎Înțeleg.
‎Da.
‎Sigur că da. Îi transmit salutările dv.
‎Bine, atunci.
‎De fapt, mai e ceva.
‎Voiam să vă rog ca data viitoare
‎să vă faceți naibii meseria, ‎dle subsecretar.
‎Ce mama dracului? Mulțumesc.
‎- Glumesc, închisese. ‎- Ce nemernic!
‎Păi mi-a zis ‎că sunt pe punctul de a o găsi.
‎- Nu se poate! ‎- Tipic.
‎Îți aduc un copil oarecare ‎și gata, au rezolvat cazul.
‎Acum degeaba mai ai pile.
‎Nu chiar degeaba. Sunt alți oameni, dar…
‎Nu înțeleg cum a ajuns acolo singură.
‎S-o fi văzut când am fost la Salazar.
‎Era foarte atentă ‎și mi-a pus întrebări ca o fată mare.
‎Mi se face rău ‎numai închipuindu-mi-o singură tot drumul.
‎Când eram puțin mai mare ca ea, ‎mergeam cu autobuzul la școală.
‎Mergeam și cu metroul, Idalia.
‎E altceva pentru fetițe și femei.
‎În plus, pe vremea ta nu erau mașini. ‎Mergeați pe cal.
‎Ce tot zici?
‎- Am prins doi președinți în plus… ‎- Trei.
‎Cine vorbește!
‎- Am crescut fără internet. ‎- Și eu.
‎- Mă plimbam cu bicicleta în zonă. ‎- În suburbii.
‎Taci!
‎O să râdeți de mine, ‎dar n-am mers niciodată cu autobuzul.
‎N-ai școala vieții.
‎E mișto.
‎E mișto?
‎Ia autobuzul și dă-mi Priusul.
‎Mă gândeam eu!
‎Te duc cu el când vrei tu.
‎Mersi pentru cină. Drăguț din partea ta.
‎Trebuia să bem de mult o bere. Noroc!
‎Pentru Cachito!
‎- Pentru Andrea! ‎- Noroc!
‎Beau pentru asta.
‎Ani de zile n-a făcut decât ‎quesadillas.
‎- Și acum vrea să facă impresie. ‎- Îmi dai și mie?
‎Haide, gătesc de toate.
‎Dacă ați putea scrie ceva
‎pe poarta președintelui, ce ați scrie?
‎E o întrebare tipică pentru Ruy.
‎„Cariile sinucigașe”.
‎Așa se cheamă ‎trupa imaginară a lui Fausto.
‎E punk?
‎De fapt, nu e chiar imaginară.
‎Am niște cântece. Și din păcate nu e punk.
‎Da, la dracu'!
‎Carii, omule? Doamne!
‎Nu, stai puțin!
‎La greva studențească, ‎era un tip poreclit Carii.
‎A murit.
‎Știi ce? ‎„Carii” n-are destulă personalitate.
‎E șters, nu merge.
‎Sau poate ‎combinația cu „sinucigașe” e de vină.
‎Parcă nu… Nu știu, nu-mi place.
‎Te dai mare.
‎Eu
‎aș face o pictură murală beton,
‎cu regele aztec răpit de OZN-uri.
‎Și eu sunt hipiotul? Uite ce aș scrie eu.
‎„Aici stă omul care a venit ‎să ne curețe cu forța lui morală.”
‎Dar fiecare cuvânt ar fi între ghilimele.
‎E plăcut, nu?
‎Ce e plăcut, iubitule?
‎Nu știu.
‎Așteaptă!
‎Trebuie să-mi văd fata.
‎Fausto!
‎La ce te gândești?
‎Dar tu?
‎Tu primul.
‎Eu primul? Nu, tu prima.
‎De ce eu?
‎Cred că v-ați simțit foarte bine împreună.
‎Mai mult decât ați recunoaște.
‎- E valabil și pentru tine, iubito. ‎- „Iubito”?
‎Nu-ți face iluzii.
‎N-am uitat că ai vrut să-mi iei custodia.
‎- Haide, Julia! ‎- Dar…
‎Cu pilele lui Fausto, ‎o să ți-o luăm noi ție.
‎Și tu păreai foarte mulțumită, să știi.
‎Ai putea să înființezi o sectă.
‎Cam ca Osho. Serios.
‎Mai adaugi adepți, fericire, ‎un pic de capitalism.
‎Eu m-aș băga.
‎Ce Osho? Are potențial de Charles Manson.
‎Sau ca NXIVM. ‎Ne-am tatua numele tău pe testicule.
‎Îmi place!
‎Dar serios, au încercat să mă racoleze.
‎Pe bune? Deși da, ai profilul perfect.
‎Mi te pot închipui în secta Salinas.
‎Doamne!
‎Dacă Julia e liderul sectei, mă bag. Tu?
‎Categoric, dar n-am fi singurii.
‎Nu, ar ține închiși ‎opt tipi sau mai mulți.
‎Pe puțin.
‎Nu-mi dați idei, v-aș ține din scurt.
‎Dar vecinii ne-ar linșa.
‎Măcar am avea dinți perfecți,
‎grație dentistului ‎aflat la dispoziția noastră.
‎V-ați trezit devreme.
‎Da.
‎Vino încoace!
‎Haide!
‎Ia asta.
‎Mulțumesc.
‎Săptămâna aceasta au ajuns în Mexic ‎700.000 de vaccinuri împotriva COVID-19,
‎provenind din Statele Unite.
‎Transportul sosit ‎pe aeroportul Ciudad de Mexico
‎anunță campania de vaccinare ‎cea mai mare din istorie.
‎Mexicul e printre ‎primele zece țări din lume
‎și prima de pe continent ‎care primește vaccinul
‎ce va fi făcut gratuit întregii populații.
‎Vaccinurile vor fi în paza armatei ‎până la utilizare.
‎Vaccinarea începe cu personalul medical‎, ‎urmat de cei înaintați în vârstă.
‎Ce e, Güero?
‎Tot aici ești.
‎Totul va fi bine, nu te teme.
‎O să-ți aduc mâncare. Așteaptă-mă aici.
‎BĂCĂNIA „MOȘNEAGUL”, ‎SPAȚIU COMERCIAL DE ÎNCHIRIAT
‎Fetițo!
‎Bună! E timpul să te trezești.
‎Haide, e târziu.
‎Auzi, tată?
‎Ce se întâmplă ‎dacă Moș Crăciun ia virusul?
‎Nu mai vine?
‎Ba sigur că vine.
‎Moșul e imun.
‎Și până atunci totul va reveni ‎la normal. Nu-ți face griji.
‎Scoală-te. Ce ai de gând să-i ceri?
‎Două păpuși Lupita Ajolota.
‎De ce două?
‎Pentru mine și pentru Caro.
‎Nu-i mai bine să ceară ea ce vrea?
‎Dar vreau să mă joc cu ea.
‎Nu se mai joacă cu tine?
‎Dă mai încet!
‎Iertați-mă, doamnă!
‎Ți-a mai trimis clientul ‎vreo idee stupidă?
‎Vrea ca logo-ul să aibă „mai mult design”.
‎Unde-i găsești pe ăștia, Julia?
‎Ies puțin, să iau COVID. Vrei ceva?
‎O cafea cu lapte, te rog.
‎Cum merge, iubito? Ce faci?
‎Mi-e dor de tine.
‎Și-s ocupată până peste cap, ‎ca de obicei. Tu?
‎Mergi la masă, ‎îți vor schimba pupitrul la întoarcere.
‎Mergeți la masă ‎și așezați scaunele mai târziu.
‎Trebuie să fie la 1,5 metri ‎și sunt foarte aproape.
‎Bine, atunci.
‎- Bună. ‎- Bună.
‎- Ce mai faci? ‎- Te întorci?
‎Nu.
‎Am venit doar s-o văd pe Laura. ‎Tu ești bine?
‎Te-am sunat de câteva ori.
‎Ți-am blocat numărul.
‎Da, înțeleg.
‎Voiam doar să-ți cer scuze și…
‎Încep să mă prind care-i treaba.
‎Bravo ție, felicitări.
‎- Nici nu știu ce să zic. ‎- Rebe, închid.
‎Voiam doar să-ți spun ‎că știu că am greșit.
‎Că am făcut un lucru îngrozitor.
‎Mă bucur, sper că e așa.
‎Adică sper că înțelegi ce ai greșit.
‎Totul se schimbă și, simultan,
‎rămâne la fel, în mod paradoxal.
‎De la felul cum ne facem cumpărăturile, ‎până la felul cum relaționăm.
‎Căutăm și găsim cumva o nouă normalitate.
‎Una care ni se potrivește,
‎care ne permite să ne apropiem ‎și să nu fim izolați.
‎Să ne regăsim, chiar dacă altfel.
‎Chiar dacă nimic nu e la fel.
‎Ne căutăm în celălalt,
‎sperând ca așa ‎să înțelegem ceva din nebunia asta.
‎Ai adormit?
‎Dormi liniștit mai departe.
‎Fetițo!
‎De ce ești trează?
‎Iar ai avut un coșmar?
‎Caro dansa și cânta,
‎dar nu mă lăsa să dansez cu ea.
‎Deci ai avut un coșmar muzical? Tare!
‎Nu-i nimic, a fost doar un vis.
‎Culcă-te înapoi.
‎Doar dacă dormi cu mine.
‎- Stau cu tine până adormi. ‎- De acord.
‎- Bine. ‎- Bine.
‎Fausto e dentistul meu.
‎Lumea s-a schimbat mult în ultimele luni.
‎Mai mult decât ne-am fi imaginat vreodată.
‎Eu, cel puțin.
‎Nici nu contează ‎dacă schimbarea e bună sau rea.
‎E pur și simplu schimbare.
‎Există și gata.
‎Și până și schimbarea se schimbă.
‎Eu sunt din ce în ce mai convins
‎că ce contează e să ne schimbăm noi.
‎Și să vină din interior, ‎o schimbare radicală.
‎Și să nu uităm că uneori
‎toate aceste schimbări ne ajută ‎să păstrăm lucrurile așa cum sunt.
‎Totul va fi bine.
‎- Închide-l! ‎- Idalia, ți-am pregătit farfuria.
‎Andrea, vrei miere, gem ‎sau cremă de alune?
‎- Toate trei. ‎- Nici vorbă, scumpo.
‎Nu e momentul să faci un diabet infantil.
‎Alege una.
‎Cremă de alune.
‎Cremă de alune pentru copil!
‎Azi te piaptănă Cacho, ‎să te salvăm de taică-tău.
‎Ce? Sunt foarte priceput la asta.
‎Nu prea știi să faci codițe.
‎Liniștiți-vă, m-am înecat, nimic altceva.
‎- Ne sperii. ‎- Nici să tușești nu mai poți.
‎Ești gata pentru azi?
‎- Plec, ne vedem acolo. ‎- Bine.
‎- Pa! ‎- Baftă!
‎- Gărgăriță! ‎- Nici nu te-ai spălat pe dinți.
‎Mă spăl acum.
‎N-o mai da jos, ține-o pe față.
‎Cum a fost la geometrie?
‎Ce faci, Caro?
‎- Ce-i asta? ‎- N-o lua în seamă.
‎Familia Villegas-Pérez.
‎- Nu putem cumpăra… ‎- Ajunge cu găinile.
‎Felicitări, Andy! ‎Coregrafia a fost excelentă.
‎Nu uitați să luați toate lucrările ei.
‎- Voiam să vă întrebăm… ‎- Jucăriile.
‎Așa e! Care sunt ale tale?
‎Toate.
‎Toate?
‎Bine, ți le dau înapoi pe toate.
‎Dar când reluăm orele fizic,
‎n-ai voie să le aduci aici, ‎nici să le închiriezi.
‎Mami și tati, mare grijă la asta.
‎- O să avem grijă. ‎- Sigur că da.
‎Dle, pe dv. nu vă cunosc, nu?
‎Nu. Sunt Fausto. Ce mai faceți?
‎- Îmi pare bine. ‎- Și mie.
‎Ce relație aveți cu fetița?
‎- E iubitul meu. ‎- Și dentistul meu.
‎Aha!
‎- Vrei o ‎quesadilla,‎ scumpo? ‎- Da.
‎Nu mai fi tristă!
‎Nu-mi place cum se uită la mine la școală.
‎Nu-ți face griji. Rezolvăm noi.
‎Stai jos.
‎- Dnă Luz, ce faceți? ‎- Bună. Bine.
‎Una cu cartofi ‎și una cu flori cu dovleac.
‎- Sigur, imediat. ‎- Mulțumesc mult.
‎Cum merge treaba?
‎Toți avem o mamă
‎Toți avem un tată
‎Și toți mai avem ‎Pe cineva care ne iubește
‎Suntem puțin diferiți
‎Suntem puțin nebuni
‎Ne urmăm instinctele
‎Dar suntem oameni de treabă
‎Am făcut-o din iubire
‎N-am făcut-o de plictiseală
‎A fost o hotărâre cinstită
‎Conștientă și simțită
‎Căsnicia-i învechită
‎Trebuie s-o lăsăm să moară
‎Mai bine lăsăm iubirea ‎Să decidă cum trăim
‎Hai de-acum să ne iubim
‎Nestingheriți de hârtii
‎O zic cei căsătoriți
‎Căsnicia e perimată
‎Căsnicia-i pe moarte, se zice
‎Eu zic să-i aprindem o lumânare
‎Și s-o jelească popimea
‎Alții nu plâng după ea
‎Căsnicia-i moartă, o știu
‎Iar eu simt că trăiesc iar
‎Iubirea ia o mie de forme
‎Iar căsnicia-i închisoare
‎Nici vorbă! Sunt șapte ore ‎de uitat la un ecran.
‎O să-ți strici ochii.
‎Nu-i adevărat. ‎Cine ajunge primul e o găină!
‎- Găină! ‎- Nu, stai!
‎- Te întrec! ‎- Eu duc tortul!
‎Am câștigat!
‎PORCILOR! FAMILIA ESTE SFÂNTĂ
‎„Familia
‎este
‎sfântă.”
‎Subtitrarea: Georgeta Huzum