PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Fausto…
- Ahoj. - Co se děje?
Andrea už spí?
Jo, dal jsem jí trochu rajského plynu.
Půjdeme, ne?
A nenapijeme se?
- Je pozdě. - Dám si.
Dá si. Tak super.
- Nemáme pivo. Zaběhnu pro něj. - Necháme to na jindy. Jsem mrtvá.
- Hned budu zpátky. - Půjdu s tebou.
- Dobře. - Vážně?
- Proč ne? - Pozor, Julio.
Budeš tu s únoscem dětí.
Opatrně. Manžela brzy pustí z vězení.
Vypadáš, jako bys něco provedla.
Pověz mi, co se děje.
Cože?
Zdá se mi to,
nebo je Ruy najednou hezčí?
Ten váš rozchod mu svědčí.
Do prdele! Tys nás viděla?
Ale no tak, Julio.
Augusto se ke mně choval hrozně.
Netuším, co s ním celé ty dny budu dělat.
Pořád jsi tady. Skoro ho neuvidíš.
Asi se přestěhuju zpátky domů.
- Vážně? - Do nového domu.
To myslíš vážně?
Augusto to beze mě nezvládne.
O tom nejspíš manželství je. Hele…
My snášíme je a oni snášejí nás.
Jestli mi říkáš, abych se vrátila k Ruyovi, tak jsi cvok.
Já nic neříkám. Tos řekla ty.
Možná si to přeješ.
Dáš si mezcal?
Jo.
Hodná holka.
Na zdraví.
- Byla úplně nafouklá. - Jako balón.
Byla naštvaná na Ruye.
Počkejte.
Co?
Ano?
Jak se máte, pane náměstku?
Ano.
Ano, našli jsme ji. Mockrát děkujeme.
Co? Neřekli vám to?
Ne, to rozhodně. Nahlásili jsme to.
Aha.
Jasně.
Samozřejmě, pane náměstku. Vyřídím to.
Hezký večer.
Vlastně ještě něco.
Chtěl jsem se zeptat, jestli byste mohl příště
dělat kurva svou práci, pane náměstku?
To bych kurva řekl. Díky.
- Už dávno zavěsil. - Ty jsi debil.
Prý ji už skoro mají.
- To snad ne. - Typické.
Přivedou ti cizí dítě a případ je vyřešený.
Dneska jsou konexe na nic.
- Nejsou k ničemu, ale… - Hele?
Jak se tam dostala sama?
Mělas ji vidět na tom výletě.
Všechno pozorovala a na vše se ptala. Je to velká holka.
Je mi špatně z té představy, že byla celou dobu sama.
Když jsem byl o trošku starší, jezdil jsem autobusem každý den.
Dokonce i metrem, Idalio.
Pro holky a ženy je to jiné.
A tenkrát taky ještě neexistovala auta. Jezdilo se na koních.
Nech toho.
- Jsem o dvě volební období starší… - Spíš o tři.
Ale prosím tě!
- Vyrostl jsem bez internetu. - Já taky.
- Jezdila jsem na kole. - Na té vaší vesnici.
Sklapni.
Budete se mi smát,
ale nikdy jsem nejel autobusem.
Na ulici bys nepřežil.
Autobus je fajn.
Fajn?
Vyměním ho za tvůj Prius.
Nechce se ti. Viď?
Kdykoli tě svezu.
Díky za večeři. To je od tebe hezký.
Měli jsme to udělat už dávno. Na zdraví.
- Jo. - Na malou.
- Na Andreu. - Na zdraví!
Na to se napiju.
Celé ty roky dělal jen quesadillu.
- A najednou se snaží. - Podáš mi to?
No tak, pořád jsem něco vařil.
Kdybys mohl napsat cokoli
na prezidentovy dveře, co by to bylo?
Kámo, to je Ruyova typická otázka.
„Sebevražedné kazy.“
Tak se jmenuje Faustova imaginární kapela.
Hrajete punk?
Vlastně není tak imaginární.
Mám pár písniček a bohužel nejsou punkové.
Tak to je kurva hustý.
Kazy? No ty vole!
Ne, počkejte.
Při studentské stávce jsem potkal kluka. Říkal si Kaz.
Zemřel.
Přijde mi, že slovo „kazy“ není dost dobrý.
Přijde mi, že vyšumí. Nezní to dobře.
Možná je to tím slovem „sebevražedné“.
Prostě to… Kámo, prostě se mi to nelíbí.
Přestaň se předvádět.
Já bych…
tam nakreslila něco hustýho.
Třeba jak UFO unáší aztéckého panovníka.
A já že jsem hipík? Já bych tam napsal:
„Zde bydlí muž, který nás přišel očistit svou morální silou.“
Ale každé slovo by bylo v uvozovkách.
To je hezký, ne?
Hezký? Co je hezký, lásko?
Nevím.
Počkej.
Musím vidět Andreu.
Fausto.
Na co myslíš?
Na co ty?
Ty začni.
Já? Ne, ty začni.
Proč já?
Myslím, že jste si to spolu užili.
Víc, než byste si chtěli přiznat.
Něco je i tvá zásluha, lásko.
„Lásko“?
Nic si od toho neslibuj.
Nezapomněla jsem, že ses chtěl soudit o Andreu.
- No tak, Julio. - Ale teď…
S Faustovými konexemi ji získám do péče já.
Včera jsi vypadala šťastně.
Měla bys založit sektu.
Něco jako Osho. Myslím to vážně.
Budou se hromadit stoupenci, štěstí i peníze. Já bych se přidal.
Zapomeň na Osha. Ta bude příštím Charlesem Mansonem.
Nebo jako NXIVM. Vytetujeme si tvé jméno do rozkroku.
To se mi líbí.
Nedělám si srandu. Snažili se mě naverbovat.
Fakt? Ale odpovídáš jejich profilu. V Salinasově sektě si tě umím představit.
Panebože.
Ale k Juliině sektě bych se přidal. Co ty?
Taky, ale nebyli bychom jediní stoupenci.
Pod zámkem by měla tak osm chlapů.
Minimálně.
Neříkej dvakrát. Držela bych vás pěkně zkrátka.
Ale sousedi by nás zlynčovali.
Ale díky nepřetržitým službám zubaře
bychom měli naprosto perfektní chrup.
Jste vzhůru nějak brzo.
No jo.
Pojď ke mně.
Pojď.
Vezmi si to.
Díky.
Tento týden dorazilo do Mexika sedm set tisíc dávek vakcín proti covidu
ze Spojených států.
Zásilka, která přistála na letišti v Ciudad de México,
je prvním krokem k zatím největší očkovací kampani.
Mexiko patří k prvním deseti státům
a k prvnímu státu v Latinské Americe,
které vakcínu získaly a budou ji aplikovat zdarma.
Než se začne očkovat, budou vakcíny pod dohledem armády.
Jako první obdrží vakcínu zdravotníci
a následně staří lidé.
Jak se máš, Güero?
Tys nezmizel?
Bude to v poho, neboj se.
Přinesu ti něco k jídlu. Nikam nechoď.
POTRAVINY A VÍNO U STAŘÍKA K PRONÁJMU
Zlatíčko.
Je čas vstávat.
No tak, už je pozdě.
Tati?
Co když tři králové onemocní?
Znamená to, že nepřijdou?
Samozřejmě, že přijdou.
Tři králové jsou imunní.
A v tu dobu už budeme žít normální život.
Co si od nich letos přeješ?
Dvě panenky Lupita Ajolota.
Proč dvě?
Jednu pro mě a jednu pro Carolinu.
A co když chce něco jiného?
Chci, aby si se mnou hrála.
Ona si s tebou nehraje?
Ztlum to.
Promiňte, madam.
Klient nám zas poslal další dementní nápad?
Chce, aby logo vypadalo „uměleji“.
Kam ty na ty lidi chodíš?
Jdu se ven nakazit. Chceš něco?
Dala bych si latte.
Ahoj lásko, co děláš?
Stýská se mi po tobě.
A makám jak šroub.
Co ty?
Dojděte si na oběd a my vám ten pultík vyměníme.
Dejte si pauzu na oběd a ty židle dodělejte pak.
Jsou moc blízko u sebe, tak je dejte dál.
Super.
- Ahoj. - Jak se máš?
- Ahoj. - Vrátil ses?
Ne.
Přišel jsem za Laurou. Co ty? Všechno dobrý?
Párkrát jsem ti volal.
Zablokovala jsem si tě.
Aha. Chápu.
Chtěl jsem se ti omluvit. Vážně.
A… začínám se v tom orientovat.
- Chápeš? - No, tak super.
- Pořádně nevím, co říct. - Rebe, zavíráme.
Chtěl jsem ti říct, že vím, že jsem to posral.
A že to, co jsem dělal, bylo špatné.
Super, to jsem ráda.
Jsem ráda, že víš, proč to bylo špatně.
Všechno se mění,
a přesto je všechno stejné.
Od nákupu potravin až po vzájemnou komunikaci.
Hledáme a nějakým způsobem nacházíme nový pocit normálnosti.
Takový, co nám vyhovuje…
a umožňuje nám, abychom se místo izolace propojili.
Nacházíme se novými, nečekanými způsoby.
I když už nic není jako dřív.
Vzájemně hledáme odpovědi, abychom pochopili smysl tohoto šílenství.
Usnul jsi?
Tak jdi zase spát.
Zlatíčko.
Proč nespíš?
Měla jsi další zlý sen?
Carolina tancovala a zpívala,
ale já nesměla.
Takže muzikálová noční můra? To zní skvěle.
Nemusíš se bát. Byl to jenom sen.
Běž zase spát.
Ale musíš tu být se mnou.
Tak jo, ale jenom dokud neusneš.
- Dobře. - Tak jo.
Super.
Fausto je můj zubař.
Svět se během pár měsíců neskutečně změnil.
Víc než jsme si dovedli představit.
Alespoň u mě.
Nejde o to, jestli je změna dobrá, či špatná.
Změna je změna.
Prostě je, tečka.
A teď se mění i změna.
Jsem čím dál víc přesvědčený,
že záleží hlavně na tom, že se měníme my.
Musí to vyjít z nás a musí to být radikální.
A nezapomínejme,
že občas všechny tyto změny slouží jen k tomu, aby vše zůstalo při starém.
Bude to v poho.
- Zlato, vypni to. - Idalio, máš tu jídlo.
- Už jdu. - Chceš tam med, džem nebo Nutellu?
- Všechny tři. - Tak na to zapomeň.
Takhle budeš mít brzo cukrovku.
Vyber si jedno.
Nutellu.
Nutella pro Andreu.
Idalia tě učeše, aby tě nemusel trápit tatínek.
Co? Já jsem skvělý kadeřník.
- Co? - Copánky ti nejdou.
Nic mi není.
Něco jsem vdechnul.
- Vyděsils nás. - Dnes už nemůžeš ani kašlat.
Jsi připraven na dnešek?
- Už musím. Uvidíme se tam. - Fajn.
- Čau. - Zlom vaz.
- Zlato. - Nečistil sis zuby.
Vyčistím si je za chvilku.
Nesundávej si to. Nech si to.
Co úkol z geometrie?
Ahoj, Carolino.
- Co to… - Nevšímej si jí.
Villegas-Pérezovi.
- Nemůžeme koupit… - Už žádné slepice.
Gratuluji, Andy. Ta choreografie se ti povedla.
Nezapomeňte si všechnu její práci odnést.
- Chtěli jsme se zeptat… - Moje hračky.
No jasně. Které jsou tvoje?
Všechny.
Všechny?
Tak jo. Můžeš si je odnést.
Ale jakmile skončí online výuka,
nesmíš je sem nosit ani je pronajímat.
Maminko? Tatínku? Postaráte se o to?
- Určitě. - Stoprocentně.
Vás neznám, nebo ano?
Neznáte. Jsem Fausto. Těší mě.
- I mně. - Skvěle.
A vy jste příbuzný?
- Je to můj přítel. - A můj zubař.
Aha.
- Dáš si quesadillu? - Dám.
Nebuď už smutná.
Nelíbí se mi, jak se na mě děti ve škole dívají.
Netrap se tím. Nějak to vymyslíme.
Posaď se.
- Jak se máte, paní Luzová. - Dobře.
Quesadillu s bramborem a dýňovým květem.
- Dobře. - Moc díky.
Jak se vám daří?
Všichni máme mámu
a všichni máme tátu.
A také máme někoho, komu na nás záleží.
Každý jsme trochu jiný,
ale všichni jsme šílení.
Věříme svému instinktu,
ale jsme dobrý lidi.
Na vině je láska,
nikoli nuda.
Naše rozhodnutí bylo upřímné
a také odůvodněné.
Manželství je zastaralé,
měli bychom ho pustit k vodě.
Láska by měla určovat s kým chceme žít,
tak se vzájemně milujme
a klidně bez závazků.
Ti, kdo se vezmou,
říkají, že manželství je pasé.
Říkají, že pomalu vymírá.
Tak zapalme svíčku
a nechme církev truchlit,
protože nikdo jiný truchlit nebude.
Vím jistě, že manželství je přežitek.
Cítím obrovskou vlnu života.
Pokud má láska mnoho podob,
pak manželství je vězením…
Zapomeň! To je sedm hodin koukání na obrazovku.
Zlato, to oslepneš.
To není pravda! Kdo bude první doma, ten je kuře!
- Počkej! - Kuře!
- Budu tam první! - Mám dort!
Vyhrála jsem!
NECHUTNÁ PRASATA – RODINA JE POSVÁTNÁ
„Rodina…
je
posvátná.“
Překlad titulků: Lucie Tatransky