Jag ställer en del personliga frågor
så att vi kan skapa en psykobiografisk profil.
Den hjälper domaren att avgöra
vem som ska ha vårdnaden om...
Andrea?
-Ja. -Bra.
När blev du sexuellt aktiv?
När jag var 18.
-Arton? -Ja.
-Lever dina föräldrar? -Ja.
-Hur är din relation med dem? -Bra.
Beskriv din relation till din pappa.
Vi har ingen.
Han lämnade oss när jag var liten.
Var din mamma sträng?
Nej.
Hon är en hippie, liberal.
Hon älskar djur och tror på fri kärlek.
Hon åt vego innan det blev inne.
López Obrador-fanatiker,
innan han ens startade äldreomsorgsprogrammet.
Hon är ganska cool.
Hur många sexpartners har du haft?
Fyra.
Bara fyra?
Vad menar du med "bara"?
Hur många sexpartners har du haft?
Det är lite komplicerat. Tja...
-Jag menar... -På ett ungefär?
Tio till tjugo? Tjugo till trettio?
Har du tagit några psykoaktiva substanser?
Marijuana.
Har du tagit några psykoaktiva substanser?
Ja.
När träffade du ditt barns pappa?
När jag var 20.
Jag var 32.
När tappade ditt barn sin första tand?
Vad heter ditt barns lärare?
Du vet inte.
Skulle du säga att du tappar humöret lätt?
Nej.
Nej, aldrig.
Är du utsatt för våld i hemmet?
Nej.
-Har du varit våldsam i hemmet? -Nej.
Har ditt barn diagnosticerats med följande sjukdomar?
Svara bara ja eller nej, inga detaljer.
Är hon ledsen, förtvivlad eller gråter ofta?
Nej.
-Irritation? -Nej.
-Grubblar över döden eller förluster? -Nej.
Är hon orolig, nervös, bekymrad?
Nej.
-Har hon panikattacker? -Nej.
-Syn- eller hörselnedsättning? -Nej.
Det är allt, gå till nästa skrivbord.
EN NETFLIX-SERIE
TRE MÅNADER TIDIGARE
Ruy!
Vem är det?
Det är jag!
Vem är "jag"?
Andrea, er dotter.
Madrassen! Skjut ner den! Den är blöt!
Vilken överraskning!
Kom in.
Tack.
Vad är det, älskling?
Jag hade en mardröm.
-Varför då? -Va? Nu igen?
-Vad är det där, mamma? -Inget.
-Andrea? -Så där, fröken.
-Vad hände? -Jag hade en mardröm.
Om vad då?
Om Ortiburcio.
Vem är Ortiburcio?
Det är en elak kyckling.
Jag var i skogen där mormor blev galen.
Vad hände mer?
Ortiburcio skällde ut mig för att jag störde hönorna.
-Vad? -Vad mer?
Plötsligt kom några ufon och tog honom.
Sen gick jag vilse och kunde inte hitta hem.
Hennes terapi kommer att kosta en förmögenhet.
Jäklar!
Det är klart att du får mardrömmar när du har den hemska tröjan på dig.
Din pappa vill att du ska få hans smak.
Du gillar ju Iron Maiden.
Inte så mycket.
Inte? Vad sa du?
Ursäkta, hörde jag rätt?
Nej!
Ursäkta mig?
Sluta, ungar!
Vi måste gå upp om två timmar.
-Jag är inte kittlig. -Får jag sova här?
Okej, men vi får se vem som somnar först.
Ett, två, tre!
Vad gör du? Har du dina inlägg?
Jag hittar dem inte.
De är under byrån. Skynda dig, vi är sena.
-De är under sängen! -Tack!
Strunta i det om du inte hittar dem.
Okej!
Idalia, ät frukost. Det är sent.
-När jag har slängt soporna. -Skynda dig.
Upp med dig!
-Här! -Har du packat läxorna?
En stor tugga, tack.
-Har du packat dina läxor? -Ät upp.
Andrea, en stor tugga.
Andrea!
Stora tuggor.
Vi är sena.
-Ta brödet så åker vi. -Din chai.
-Kom igen. -Här är din chai.
Tack.
Din lunch.
Då så, lycka till.
Jag ser att Güero är tillbaka.
Ja, nu kan han inte rymma igen.
-Jag förstår. -Hej.
Kom nu. Hej då.
Hej då.
Har alla bekräftat att de kommer till ditt kalas?
Inte Caro.
-Hennes mormor har blivit sjuk av socker. -Stackaren.
Jag ringer hennes föräldrar och ser till att hon kommer.
En puss. Jag älskar dig.
Det är föräldrakonferens och städdag på måndag.
-Hennes pappa kommer. -Kom in, ungar.
Det här är Resonancia Radio, 96,3.
Förändringens röst.
Förklara för mig
varför tidigare regeringar höll tyst om det här?
-Jag fattar inte. -Vilka?
Ni höll tyst! Nu anklagar ni bara andra.
Vilka är "ni"? Det är ganska vagt.
Vilka är "ni"?
Jag är akademiker, journalist.
Är det den här?
-Ja. -Bra.
-När kan vi göra klart podcasten? -Vet inte.
-Jag måste kolla schemat. -Det vore så coolt.
Jag älskar din röst, Rebeca.
Det vore fantastiskt. Jag menar det.
Pressen och en intervju, löner...
Det här är första gången problemet adresseras från grunden,
med bidrag och möjligheter...
Bidrag är inte jobb.
Det är konstruktionen av en nedlåtande apparat,
precis som PRI.
Ursäkta, Nacho, men där du har fel.
Varför då?
Folk litar inte på de gamla aktörerna.
Det "nya" kabinettet är samma som den gamla administrationen.
Så saker kan inte bli bättre?
Begår du aldrig misstag?
-Jo, men jag är ingen tjänsteman. -Beklagar.
Vi måste sluta, tiden är ute. Vi får pausa debatten nu.
Tack för att du kom, Nacho.
Du är alltid välkommen tillbaka.
Min kära Ruy, du har min uppmärksamhet.
-Hur mår du? -Varför har du kommit ända hit?
Du kunde ha tagit det via telefon, men ändå.
Vad ska du spela för oss idag?
Vi pratar ju om förändring, vare sig det är bra eller inte.
"No tengo tiempo de cambiar mi vida" av mästaren själv.
Rockdrigo González! Nopalprofeten!
Herregud! Han är från min tid!
Det stämmer, Laura.
Den här är från albumet Hurb...
Hurbanhistorias! Ja.
Han spelade i vår lokal, riktigt bra.
-Jaså? -Ja, ett par gånger.
Hurbanistorias är hans enda album.
Låt oss höra den. Det är en bra låt! Chuy, spela den!
Jag var på alla hans konserter.
-Verkligen? -Ja.
En kraftfull röst!
Jag fick gåshud när han spelade i tunnelbanan.
-Pratade du med honom? -Vi lyssnar på låten.
Ja, naturligtvis.
Rebeca?
Är du påklädd?
-Vad är det? -Hej.
Vet du vad du ska spela ikväll?
Inte direkt.
Jag har aldrig spelat på nån förlovningsfest, så...
Men nåt avslappnat.
Du kan snappa upp den. Jag skickar lite låtar.
Nej. Din rekommendation hjälpte mig.
-Det var schysst. -Ingen fara.
Jag spelade för dem förra året.
De har usel musiksmak, eller hur?
Ge mig ditt nummer så skickar jag lite låtar.
Du kan skicka dem via Spotify.
-Och kolla igenom min spellista. -Kom igen.
Låtarna jag tänker på finns inte på Spotify.
-Kom igen. -Okej.
Ge mig ditt nummer.
Okej…
Vad är det... Du!
Det går snabbare om jag gör det.
Så. Allt klart.
Okej.
Lyssna på den här.
Du vill inte missa den.
Okej.
Du måste veta det här.
-Okej. -Visst, hej då.
Vi ses.
Hej då.
Är du sen igen, Ruy?
Jag har till klockan 14:30 på mig. Vad är det?
Andrea? Vad är det?
Vad händer?
Va?
Det gör ont.
Vad åt du? Öppna.
Nej, älskling.
Vi har sagt åt dig att inte äta nåt från skolbutiken.
Det är därför vi gör din lunch.
Vad åt du?
En av de där kryddiga klubborna.
Var den god?
Du berättar först om den ikonografiska forskningen
och den förspanska stilen vi har valt.
Sen förklarar jag vulvorna
och pratar om vår design.
Och om censur på sociala medier.
Vad är det med dig?
Har du glömt att ta dina piller?
Vad är det?
Vi ska sälja våra själar till företagsdjävulen.
Du och dina skuldkänslor.
Vi vill inte hamna på pottkanten.
Sätt oss inte på pottkanten.
Jag är med.
Men det är en del av mig
som vill det här och en som inte gör det.
Vi gör projekt åt dem så att vi kan jobba på våra grejer.
Ärlighet, eller hur?
Jag flippar ut.
Tänk inte på pengarna,
tänk på exponeringen.
Vi kommer att synas på gator och reklampelare.
Det blir bra för oss.
Det blir toppen.
Vi kom överens om att ge er full kreativ frihet, men...
Full frihet.
-Ja, men det här är... -Spektakulärt!
Det är spektakulärt, jag älskar det. Visst, Pancho?
Det påminner om...
Minns du hattvalparna man gjorde åt Lulu Cola?
-Ja, vi designade den. -Valparna?
-Verkligen? -Ja, alla personer hos oss.
"Personer"?
"Personer"!
Underbart, kampanjen är könsneutral.
Förlåt, jag har på den för min dotter.
-Va? Har du barn? -Ja.
-Hur gammal är du? -Trettio.
-Trettio? -Hon ser yngre ut.
-Fan. -Det var som fan!
Det är hon. Ge mig två minuter.
Ja. Det är ingen fara, vi förstår.
-Jag ska visa dig... -Gör det.
Vad? Jag sitter i möte.
På skorna och skjortan.
Man tar på den…
Jag gillar den med vaginan på bröstet.
Vi har tröjor också.
Du vet väl adressen?
Okej. Håll mig underrättad.
Hej då.
Du ska få hjälp, oroa dig inte.
Vi är här.
Förändringens röst.
Vi är tillbaka efter pausen. Nu, internationella nyheter.
Kina har hög beredskap.
Det nya coronaviruset har kostat tre liv.
Det har spritt sig över gränserna.
Två fall har rapporterats i Thailand,
ett i Japan och ett i Sydkorea.
WHO...
Hur är det?
Hej.
Vi har stängt, men jag kunde komma.
-Visste du att vi skulle komma? -Julia ringde.
-Hej. -Kom nu.
Kom in.
Det luktar här.
Vi har stängt några dagar för att desinficera lokalerna.
Dör vi inte av det?
Nej, vägglössen.
Den dyraste stadsdelen och vi drabbas av vägglöss.
Det suger.
Vi hade löss för inte så länge sen.
Pojkarna i skolan.
-Och flickor, pappa. -Pojkar och flickor.
Man känner lukten, va?
Ja, lite. Inte så mycket.
Känner du lukten, Andy?
Ja.
Det luktar ganska starkt.
Gapa stort.
Så där.
-Känns det bättre? -Lite.
Okej.
-Klart. -Toppen.
-Tack. -Okej.
Ge henne halva det här om hon får ont.
Bara mjuk mat idag.
Och ta det lugnt med godis på kalaset.
Vill du fortfarande bli lastbilschaufför när du blir stor?
Nej.
-Vad vill du bli då? -Tandläkare.
Tandläkare?
Skärp dig!
Va?
Jag menade inget med det.
Det är okej om du vill bli tandläkare.
Jag har hört alla tandläkarskämt.
Om du blir en bra tandläkare som Fausto,
klarar du dig bra.
Men du kan bli nåt roligare, vad du vill.
-Förlåt, och tack. -Inga problem.
Det var så lite.
Jag kommer snart. Jag behöver...
Ring pappa, jag tar bara emot barn.
-Jaså? -Ja.
Jag behöver bleka tänderna.
-Han gör det, inga problem. -Okej, bra. Tack.
-Är den inkopplad? -Ja, det är klart. Tack.
-Det var så lite. -Tack.
Det går långsamt. Nu så.
Så.
Vad?
Va? Inget.
Toapappret är bra, det går inte sönder.
Varsågod.
Vilket slöseri med pengar.
Du är skyldig mig efter alla poesikvällar.
Jag vet.
Du måste komma på bröllopet.
Självklart.
Det här är bara förlovningen.
Jag kan inte föreställa mig bröllopet.
-Klar? -Fan. Ja.
Du.
Det är som en antropologresa till ditt barndomshem.
Du har inte sett nåt än. Pappa blev till sig
och bjöd in sina vänner.
-Kvinnorna, hoppas jag. -Bara de som är singlar.
-Du. -Tack.
Jag trodde att du körde.
Va? Det här är väl inget.
Det ordnar sig. Va?
-Skål eller vad? -Det börjar.
Jag tror att det börjar.
-Dricker du inte? -Jag glömde min öl i badrummet.
Tack för att ni accepterade vår inbjudan
och för att ni kommit hem till oss
för att fira förlovningen mellan min kära son José Manuel,
och min vackra svärdotter Montserrat.
-En stor applåd! -Hurra!
Bravo.
Det är varje fars dröm
att se sina barn gifta sig inför Gud
med den de älskar.
Du väntade ut länge nog, din rackare.
Innan ungdomarna tar över dansgolvet
och jag skämmer ut mig ännu mer,
vill jag be mina döttrar
att säga några ord. Majo…
Du vet alltid vad du ska säga.
Julia, kom hit.
Kom igen!
Tack, pappa.
Bravo!
Tack för att ni kom.
Välkommen till familjen. Du vet inte vad du gett dig in på.
Allvarligt talat.
Kommunikation är nyckeln. Ha inte hemligheter för varandra.
Välsigne er. Skål!
-Bravo! -Grattis!
Bravo!
Det finns inget recept
för ett bra äktenskap.
Men om du hittar det,
berätta för pappa, han är på sitt tredje!
Kyrkliga ceremonier, allihop!
Tack, pappa.
Bravo.
Med det sagt,
låt oss bli fulla.
-Ska bli, pappa! -Till brudparet!
Vi har slut på öl.
De är så spända här.
Förresten, vad är det med Cameron?
-Vad? -Du borde ha tagit med henne.
-Nej, du skrämmer bort henne. -Inte då!
Jag vill inte att hon träffar dig så här.
Jag känner dig, nåt är på gång.
-Jag... -Du flyger för nära solen.
Nej!
Ja, jag vet det!
Nej!
Vi är före vår tid.
Framtiden byggs på throuples.
Du försöker fortfarande lära dig hur skilsmässor funkar.
Skilsmässor är helt okej.
-Julia gör sin grej, jag gör min. -Jaså?
Att bo under samma tak
och sova på en luftmadrass?
Det låter som paradiset.
Det är för Andrea. Det är ingen brådska. Vad är grejen?
Ända sen vi accepterade att det var över,
kommer vi bättre överens än nånsin.
Det är toppen.
Det är lugnt.
Du lever i förnekelse, men det är okej.
-Señora? -Ja?
Jag lämnade mat åt honom, se till att han dricker kaffe.
-Släpp inte ut honom. -Lyssna inte.
-Hon skojar. -Inget sprit.
Jag ska se om kusten är klar.
-Ge mig en kyss. -Dra åt helvete.
-Jag är strax tillbaka. -Okej.
-Señora? -Ja?
Var har ni mezcal?
Där uppe.
-Var? Där borta? -Ja.
Jackpott!
-Läget, Rebe? -Var försiktig!
Det går bra.
Det går bra för dig.
Men du måste ta risker, ta fler risker.
Man måste ta risker. Låt mig spela nåt.
Det finns ingen sladd.
-Det är för min svåger. -Det finns ingen sladd.
Det är till min svåger. Vad är det här? Jag visste det!
Jösses.
Det här är till dig!
Rör mig inte!
Släpp mig! Rör mig inte!
-Jag varnar dig. -Förlåt.
Hade vi nån förlovningsfest? Jag minns inte.
Du var full som vanligt.
Men bröllopet var fantastiskt.
Det var en fest, inte som den här skiten.
Du var så vacker, så snygg, så...
Kan du köra in till kanten?
Du driver med mig.
Fan.
Ruy!
-Vi har druckit, eller hur? -Bara den här idioten.
Han sa att han skulle låta bli. Ta honom.
Kliv ut ur bilen för alkotestet.
Det är vår dotters födelsedag. Snälla.
-Kliv ut ur bilen. -Ja.
-Akta. -Tack.
Jag fixar det här. Jag tar hand om det här.
Hör du! Oroa dig inte.
Jag löser det här.
Inspektören, om du bara...
-Du vet inte var jag jobbar. -Ruy!
Den här apparaten mäter alkoholhalten i blodet.
Du och jag är på samma sida. Vi är bra människor!
Gränsen är 0,4 promille.
Kameran spelar in allt.
Jag drack bara två öl.
Då är det lugnt.
Blås här.
Se mig i ögonen.
-Du och jag är vanliga människor. -Klart.
Vi är likadana.
-Tänk på det. -Efter testet kan du gå.
-Det här är utpressning! Ni vill ha mutor! -Sluta, Ruy!
Nej! Det här strider mot grundlagen!
Va? Släpp henne! Ta mig!
Betala borgen! Det här är ditt fel!
Vi kan lämna in ett föreläggande för 3 000 pesos.
Tretusen?
Vilket år gick Pumas upp i division ett?
Va?
Svaret är 1962!
Ja!
Det är 1962.
Jag menar…
Va? Nej, jag menar…
Du!
Bankomaten åt mitt kort.
Den åt upp det.
Nej.
Den åt upp kortet!
Vänta. Gå inte! Inspektören!
En sekund, snälla.
Den åt mitt kort.
Det är ett nödläge.
Vad gör jag?
Jag har aldrig haft problem med den här banken förut.
Otroligt. Vad ska jag göra? Kan du öppna den åt mig?
-Du får vänta till i morgon. -Va? Snälla!
Bankfolket kommer på morgonen.
-Va? -Den äter alltid upp dem.
Det sitter fast.
-Du ska inte slå på den. Sluta. -Nej.
-Du förstör det bara. -Va?
Du förstör det.
-Vad? -Ditt nagellack.
Det är coolt. Vad heter det?
Jag vet inte. Jag beställde det på en kinesisk hemsida.
Ge mig länken när du får mobilen.
Visst.
Allvarligt, du förstör det. Låt det vara.
Jag vill inte ha fler timmar.
De ger dig inget.
Det säger de bara för att skrämmas.
Kom igen.
Borde vi inte berätta för de andra?
Vi är väl inte moder Teresa?
Nån måste städa upp skiten.
Vad heter du, Barbie?
Julia.
Du då?
Jävlar Anamma.
Du kan kalla mig Anamma.
-Vad är det där? -En tatuering.
Helvete!
Det svider som fan.
På grund av benet?
Vilket ben, blondin?
Huden! Har du inga tatueringar?
-Nej. -Det ante mig.
Hur blev äktenskapet samhällets hörnsten?
De första populationerna var matriarkala.
Då hade man ingen aning om
att sex är lika med bebisar.
Killarna hade ingen aning om att barnen var deras.
De förstod kopplingen mellan mor och barn
eftersom de såg bebisarna komma ut ur sina mödrar.
När de insåg hur det funkade,
blev män besatta av att sprida sina avkommor överallt.
De ville se till att ungen var deras och inte mjölkbudets.
Kärlek hade inget med äktenskap att göra.
Det var ett kontrakt för att säkerställa ägandeskapet
av en specifik kvinnas livmoder.
Kvinnor hade ett enda syfte och det var att föda barn.
Långt senare kom vi på idén om romantisk kärlek,
som härstammar från den kärlek man måste erkänna för Gud.
Sen kom skitsnacket om att älska någon in i döden,
att ha en bättre hälft,
och tills döden skiljer oss åt.
Så, förutom att skaffa barn,
måste kvinnan nu vara nästan religiöst hängiven till sin man.
Den industriella revolutionen
gjorde att vi kunde välja män och skaffa ett jobb.
Världen har förändrats på alla möjliga sätt,
men vi vill ändå få i en rund pinne
i det föråldrade fyrkantiga hålet som äktenskapet utgör.
Det är grejen.
Äktenskapet institutionaliserade kärleken
och dödade den.
ÄKTENSKAPET ÄR DET VERKLIGA FÄNGELSET, DETTA ÄR INGENTING
Julia!
Undertexter: Sarah Wallin Bååth