Felteszek egy sor személyes kérdést.
Ezek alapján készítünk önről egy pszichobiográfiai profilt,
amely segít a bírónak döntést hozni
a gyermek elhelyezése ügyében, aki…
Andrea?
- Igen. - Rendben.
Hány évesen kezdett nemi életet élni?
Tizennyolc.
- Tizennyolc? - Igen.
- Élnek a szülei? - Igen.
- Milyen a kapcsolata velük? - Jó.
Hogy jellemezné a kapcsolatát az apjával?
Nincs.
Még kiskoromban elhagyott minket.
Az édesanyja szigorú volt?
Nem.
Nem, ő egy hippi, liberális…
imádja az állatokat, hisz a szabad szerelemben.
Vegetáriánus volt, mielőtt divat lett.
Rajongott López Obradorért,
már azelőtt, hogy elkezdte az idősgondozó programot.
Nagyon jó fej.
Hány szexpartnere volt eddig?
Négy.
Csak négy?
Hogyhogy „csak”?
Hány szexpartnere volt eddig?
Hát, ez elég bonyolult. Nos…
- Vagyis… - Hozzávetőleg?
Nagyságrendileg? Tíz-húsz, húsz-harminc?
Fogyasztott valaha pszichoaktív szereket?
Marihuánát.
Fogyasztott valaha pszichoaktív szereket?
Bevallom, igen.
Hány évesen ismerte meg a gyermeke apját?
Húszévesen.
Én 32 voltam.
Hány évesen esett ki a gyermeke első foga?
Hogy hívják a gyermeke tanárát?
Nem tudja.
Mondhatjuk, hogy hamar kijön a béketűrésből?
Nem.
Nem, soha.
Ön családi erőszak áldozata?
Nem.
- Részese volt családon belüli erőszaknak? - Nem.
A gyermekénél felléptek a következő rendellenességek?
Csak igennel vagy nemmel válaszoljon, kérem.
Levert, reményvesztett, gyakran sír?
Nem.
- Ingerlékeny? - Nem.
- Foglalkoztatja a halál vagy veszteség? - Nem.
Szorong, ideges, hajlamos aggódni?
Nem.
- Pánikrohamok? - Nincsenek.
- Látás- vagy hallásprobléma? - Nincs.
Ennyi, kérem, menjen a következő asztalhoz!
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
HÁROM HÓNAPPAL KORÁBBAN
Ruy!
Ki az?
Én!
Ki az a „én”?
Andrea, a lányod.
A matrac! Lökd le oda! Vizes! Lökd le oda!
Micsoda meglepetés!
- Jöjjön, kisasszony! - Köszönöm.
Mi történt, bogárka?
Rosszat álmodtam.
- Ne mondd! - Micsoda? Tényleg, kicsim? Már megint?
- Ez mi, anya? - Semmi.
- Andrea? - Na, kisasszony.
- Mi történt? - Rosszat álmodtam.
Miről?
Ortiburcióról.
Ki az az Ortiburcio?
Egy gonosz csirke.
Az erdőben voltam, ahol a nagymamám megőrült.
- Na ne! - Mi történt?
Ortiburcio leszidott, hogy zavarom a csirkéket.
- Mi? - És aztán?
Hirtelen ufók szálltak le és elvitték.
Aztán eltévedtem, és nem találtam haza.
Én mondom, a gyerek terápiája egy vagyonba fog kerülni.
Baszki!
Persze, hogy rémálmaid vannak ebben a szörnyű pólóban.
Mert apád rád erőlteti a saját ízlését.
Bírod az Iron Maident, mondd meg neki!
Nem annyira.
Nem annyira? Mit mondtál?
Micsoda, jól hallottam?
Nem!
Micsoda?
Na elég, gyerekek!
Két óra múlva fel kell kelnünk.
- Nem vagyok csikis. - Itt maradhatok veletek?
Jól van, de lássuk, ki alszik el előbb.
Egy, két, há'!
Mit csinálsz? Megvan a talpbetéted?
Nem találom.
Az ágy alatt van. Siess, elkésünk!
- Az ágy alatt van! - Köszi!
Ha nem találod, hagyd! Igyekezz, Andrea!
Oké!
Idalia, reggelizz! Késő van.
- Előbb kiviszem a szemetet. - Siess, Idalia!
Csüccs fel!
- Tessék! - Bepakoltad a házit?
Harapj egy jó nagyot!
- Andrea, elraktad a házit? - Egyél!
Rajta, harapj egy nagyot!
Andrea!
Ez az, jó nagyot!
Nagyon késő van.
- Fogd a kenyeret, menjünk! - A tea.
- Gyere, nyuszi! - Itt a teád.
Oké, köszi.
Az ebéded.
Akkor sok szerencsét!
Néstor, látom, Güero visszajött.
Ja, és nem fog elszökni többet.
- Látom. - Szia!
Gyere, kicsim! Viszlát!
Szia!
Mindenki visszaigazolta, hogy jön a szülinapodra?
Caro nem.
- A nagyija beteg a cukortól. - Ó, szegény!
Ne aggódj, felhívom a szüleit, hogy hozzák el.
Adj egy puszit! Szeretlek!
A szülői értekezlet és az osztálytakarítás hétfőn lesz.
- Az apja jön. - Gyertek be, gyerekek!
Itt a Rezonancia Rádió, 96.3.
A változás hangja.
Azt mondd meg nekem,
hogy az előző kormányzatok miért hallgattak erről?
- Nem értem. - Ki hallgatott?
Ti hallgattatok! Most meg csak vádaskodtok.
Ki az a „ti”? Ez így elég homályos.
Ki az a „ti”?
Tudós vagyok, újságíró.
- Mi újság? - Ez az?
- Igen. - Nagyszerű.
- Mikor fejezzük be a podcastot? - Nem tudom.
- Meg kell néznem a naptárt. - Király lenne, nem?
Kurva jó hangod van, Rebeca.
Szuper lenne. Komolyan.
Nyomtatott sajtó, interjú, fizetések…
Elnézést, de most először kezeljük a problémát a gyökerénél,
ösztöndíjakkal, lehetőségekkel…
Az ösztöndíj nem munkahely.
Ezzel egy ugyanolyan bennfentes apparátus épül, mint a PRI.
Elnézést, Nacho, de ebben tévedsz.
Miért?
Az emberek már nem bíznak a politikusokban.
Ez az „új” kabinet ugyanaz, mint a régi kormány.
És sosem változhatunk, fejlődhetünk?
Mondd, te sosem tévedsz?
- De, de én nem vagyok köztisztviselő. - Elnézést.
Mennünk kell, lejárt az idő. Szüneteltessük egy kicsit ezt a vitát.
Köszönjük, hogy eljöttél, Nacho.
Mindig szívesen látunk. Viszlát!
Na, drága Ruy! Csupa fül vagyok.
- Laura, hogy vagy? Szia! - Ezért bejöttél?
Telefonon is bemondhattad volna, de mindegy.
Mit játszol ma nekünk?
Ha már a változásról van szó, akár jó, akár nem,
a „Nincs időm megváltoztatni az életem”-et a mesterek mesterétől.
Rockdrigo González! A kaktusz prófétája!
Istenem! Az én időmből való!
Pontosan, Laura.
- Persze. - Az album címe Hurb-
Hurbanistorias! Igen!
Adott nálunk pár koncertet, fantasztikus volt.
- Tényleg? - Igen, párszor.
Nos, az Hurbanistorias az egyetlen albuma. Sőt…
Akkor halljuk! Remek szám! Chuy, mehet!
- Imádom. Minden koncertjén ott voltam. - Tényleg?
Igen. Eszméletlen hangja van!
Amikor a metróban játszott, kirázott a hideg.
- Szuper. Beszéltél vele? - Hallgassuk!
Persze.
Rebeca?
Nem zavarok?
- Mizu? - Szia!
Tudod, mit játszol ma este?
Nem igazán.
Még sosem játszottam zenét eljegyzési partin, szóval…
De valami nyugisat.
Felpörgetheted kicsit. Átküldök pár számot.
Nem akarlak ezzel terhelni. Elég lesz, amit javasoltál. Segítettél.
- Tök jó fej vagy. - Semmi gond.
Segítek, tavaly játszottam már nekik.
Tök szar a zenei ízlésük.
Add meg a számod, és átküldök pár számot.
Elküldheted a Spotifyon.
- És megnézem a lejátszási listámat. - Jaj, ne már!
Á, az én számaim nincsenek fent a Spotifyon.
- Ugyan már! - Aha.
Add ide a telód!
Jó…
Mi a…? Hé!
Majd én, úgy gyorsabb.
Tessék. Kész.
Szuper, köszi.
Tégy jót magaddal és hallgasd meg!
Komolyan, magaddal teszel jót.
Oké.
Ezt ismerned kell.
- Jól van. - Oké, szia.
Szia.
Szia!
Megint elkéstél, seggfej Ruy?
Mi? Fél háromra kell jönnöm.
Mi van?
Andrea? Mi a baj?
Mi történt?
Mi van?
Nagyon fáj!
Mit ettél? Nyisd ki a szád!
Jaj, szívem!
Mondtuk, hogy ne vegyél olyan szarokat a sulibüfében.
Ezért csomagolunk neked ebédet.
Mit ettél?
Beleharaptam egy csípős nyalókába.
Legalább jó volt?
Te kezded a bevezetővel az ikonográfiai kutatásról,
és a prehispán stílusról, amit választottunk.
A vulvát ne magyarázd el, azt én mondom,
és beszélek a dizájnunkról,
meg a cenzúráról a közösségi médiában.
Csajszi, mi van veled?
Nem vetted be a gyógyszered?
Mi bajod?
Eladjuk a lelkünket a vállalati ördögnek.
Jaj, Julia, ne csináld már!
Ne nehezítsük meg magunknak!
Vagyis ne nehezítsd meg nekünk!
Benne vagyok.
De valahol legbelül
akarom is ezt, meg nem is.
Megcsináljuk nekik, hogy a saját cuccunkon dolgozhassunk.
Fő az őszinteség, mi?
Pánikolok.
Ne a pénzre gondolj,
hanem arra, hogy micsoda reklám ez!
Kint leszünk az utcán, a reklámtáblákon, mindenhol.
Szuper lehetőség.
Király lesz.
Tudom, hogy teljes kreatív szabadságot adtunk nektek, de…
Teljeset.
- Igen, de ez… - Szenzációs!
Szenzációs, imádom. Imádjuk! Ugye, Pancho?
Arra emlékeztet…
Emlékszel a Lulú Cola kalapos kiskutyás kampányára?
- Azt is mi terveztük. - A kutyikat?
- Tényleg? - Igen. Az emberek a mi cégünknél.
„Emberek”?
„Emberek!”
Imádom, nemsemleges a kampány .
Elnézést, a lányom miatt van bekapcsolva.
- Micsoda? Már van gyereked? - Igen.
- Hány éves vagy? - Harminc.
Fiatalabbnak tűnik, nem?
- Baszki! - A mindenségit!
Igazából ő hív. Megbocsátotok egy percre?
Igen. Semmi baj. Megértjük. Menj csak!
- Megmutatom… - Rendben.
Mi van, Ruy? Mítingen vagyok.
A cipőre és a pólóra.
Felveszik, és…
Tetszik ez a mindent elnyomó vagina.
És még pulcsik is vannak.
Tudod a címet, ugye?
Oké. Szólj, hogy mi van!
Szia.
Ne félj, mindjárt rendbe hozzuk.
Nézd, itt vagyunk!
A változás hangja.
Műsorunkat a nemzetközi hírekkel folytatjuk.
Kínában készültséget rendeltek el.
Az új koronavírusnak már három halálos áldozata van.
Már az országon kívül is terjed.
Két esetet jelentettek Thaiföldön,
egyet Japánban, egyet Dél-Koreában.
A WHO…
Mi újság?
Helló!
Zárva vagyunk, de szerencsére be tudtam jönni.
- Tudtad, hogy jövünk? - Julia szólt. Mi a baj?
- Szia! - Gyere!
Gyertek be!
Még érződik a szag.
Akár hiszed, akár nem, pár napra bezártunk a rovarirtó miatt.
Nem nyiffanunk ki tőle?
Mi nem, csak a poloskák!
Ez a legdrágább környék, de tele vagyunk ágyi poloskával.
Szívás.
Nemrég tetű is volt a suliban, nem?
A srácoknak.
- És lányoknak is, apa. - Mindenkinek, értem.
Még mindig érezni, ugye?
Igen, egy kicsit. Nem nagyon.
Te is érzed, Andy?
Aha.
Igazából elég erős.
Nyisd ki szépen!
Ez az.
- Jobban vagy? - Egy kicsit.
Rendben.
- Kész. - Nagyszerű.
- Köszönjük! - Jól van, öö…
Ha fájna, adj neki egy felet ebből.
Ma csak puha ételt egyen.
Ami a szülinapi bulit illeti, cukorkát inkább ne egyél.
Rendben. Még mindig kamionsofőr akarsz lenni, ha nagy leszel?
Nem.
- Akkor mi? - Fogorvos.
Fogorvos?
Ne már!
Micsoda?
Nem úgy értettem, bocs.
Ha fogorvos akarsz lenni, tök jó. Igen.
Semmi baj, minden fogorvosos viccet ismerek.
Hát, ha olyan remek fogorvos leszel, mint Fausto,
akkor minden rendben lesz.
De választhatsz valami szórakoztatóbbat, amit csak akarsz.
- Bocs és kösz. - Semmi gond.
- Oké. - Bármikor.
Nemsokára jövök. Kéne egy…
Apámat hívd, én gyerekekkel foglalkozom.
- Tényleg? - Igen.
Fehéríteni kell a fogaimat.
- Megcsinálja, nem gond. - Oké, remek. Köszi!
- Be van dugva? - Igen. Köszönöm szépen!
- Bármikor. - Köszönöm!
Ez így megy, lassan. Ez van.
Kész.
Mi van?
Hogy? Semmi.
Szuper ez a vécépapír, nem mállik szét.
Szívesen.
Micsoda pocsékolás!
Jössz nekem a sok uncsi költőest miatt, ahova elrángattál.
Tudom.
Ajánlom, hogy ott légy az esküvőn.
Persze, ott leszek.
Vagyis ez csak az eljegyzés.
El sem tudom képzelni, mi lesz az esküvőn.
- Kész? - Baszki! Kész vagyok.
Szia.
Mint egy antropológiai kirándulás a gyerekkori otthonodba.
Még nem láttál semmit. Apám annyira várta már ezt,
meghívta minden barátját.
- Remélem, a barátnőit is. - Csak azokat, akik még szinglik.
- Szia. - Köszi.
Azt hittem, te vezetsz.
Mi van? Nézd már meg, mennyi ez!
Nem lesz gond. Mi van?
- Akkor? Egs? - Kezdődik.
- Egs! - Szerintem kezdődik.
- Te nem iszol? - A mosdóban hagytam a rohadt sörömet.
Köszönöm mindenkinek, hogy elfogadta a meghívást,
és eljött hozzánk,
hogy megünnepeljük drága fiam, José Manuel
és gyönyörű menyem, Montserrat eljegyzését.
- Tapsot kérek! - Ez az!
Bravó!
Minden apa álma,
hogy lássa a gyerekeit Isten színe előtt egybekelni
azzal, akit szeretnek.
És jó sokáig megvárattál, te betyár!
Mielőtt átadnám a fiataloknak a terepet, hadd táncoljanak,
és még nagyobb bolondot csinálnék magamból,
megkérem a lányaimat,
hogy mondjanak pár szót. Majo…
mindig tudod, mit kell mondani.
Julia, gyere!
Gyerünk!
Köszi, apa!
Bravó!
Köszönjük, hogy velünk tartanak!
Üdv a családban!
Nem tudod, mire vállalkozol, Montse.
Nem, komolyan.
A kommunikáció a legfontosabb. Ne titkolózzatok egymás előtt!
Minden jót! Egészségetekre!
- Bravó! - Gratulálunk!
Bravó!
Hát, nincs recept
a jó házasságra.
De ha megtaláljátok,
mondjátok el apának, neki ez a harmadik!
És egyházi esküvő volt mindegyiknél!
Köszi, apa!
Bravó!
Nos, ezek után nem maradt más hátra…
rúgjunk be!
- Menni fog, apa! - Igyunk az ifjú párra!
Nincs sör, nem hiszem el.
Milyen egy karót nyelt bagázs.
Amúgy mi a helyzet Cameronnal?
- Mi van? - El kellett volna hoznod.
- Nem, mert elijeszted. - Ne már, soha!
Nem akarom, hogy így lásson téged.
Nagy szarban vagy. Ne kamuzz nekem!
- Nem… - Túl közel repülsz a naphoz.
Nem!
De, tudom!
Nem!
Megelőzzük a korunkat, haver.
Az édeshármas az emberi faj jövője.
Még mindig nem dolgoztad fel a válást. Csak kínlódsz.
Totál büfén kezelem a válást.
- Mindketten éljük az életünket. - Tényleg?
Úgy, hogy együtt laktok
és egy felfújható matracon alszol?
Ja, idilli állapot.
Csak Andrea kedvéért. Hova rohanjunk? Mi bajod ezzel?
Amióta Juliával elfogadtuk, hogy vége,
jobb a viszonyunk, mint eddig bármikor.
Szuper.
Tök jók vagyunk.
Tagadásban vagy, nyuszikám, de semmi baj.
- Asszonyom? - Igen?
Hagytam itt neki kaját, és mindenképp meg kell innia a kávét.
- Ne engedje ki! - Ne hallgasson rá!
- Csak viccel. - Nem ihat.
Haver, megnézem, tiszta-e a levegő.
- Ne! Adj egy puszit! - Kopj le!
- Mindjárt jövök. - Jó.
- Asszonyom? - Igen?
Hol tartják a mezcalt?
Ott fent.
- Hol? Ott? - Igen.
Bingó!
- Mizu, Rebe? - Vigyázz, haver!
Nem lesz gond.
Kurva jól csinálod.
De kockáztatnod kell.
Kockáztass. Hadd játsszak egy számot!
Nincs másik aux kábel.
- Ugyan! A sógoromnak. - Nincs kábel.
A sógoromnak lesz. És ez mi? Tudtam!
Jesszus!
Ez neked szól, tesó!
Hé, ne fogdoss!
Vedd le rólam a kezed! Hagyj békén!
- Ne fogdoss, érted? - Bocsi.
Eljegyzési bulit tartottunk? Nem emlékszem, bakker.
Berúgtál, mint mindig.
De az esküvő király volt.
Az igazi buli volt, nem ilyen szar.
Olyan gyönyörű voltál, annyira szép…
Ju, állj félre, légyszi!
Ne már, baszki!
Picsába!
Ruy!
- Iszogattunk, igaz? - Csak ez a segg.
Azt mondta, nem fog inni. Vigye be, ha akarja!
Szálljon ki a járműből alkoholtesztre!
Ma van a lányunk szülinapja. Kérem, biztos úr!
- Szálljon ki! - Jó.
- Óvatosan. - Kösz.
Megoldom, Julia. Majd én elintézem.
Hé! Ne aggódj, édesem!
Elintézem.
Uram, ha csak…
- Nem tudja, hol dolgozom. - Ruy!
Ez az eszköz méri a vér alkoholszintjét.
Egy oldalon állunk. Jó emberek vagyunk!
A törvényes határérték 0,04%.
A kamera mindent felvesz.
Hölgyem, csak két sört ittam.
Akkor nem lesz gond.
Fújjon bele!
Nézzen a szemembe, ember!
- Egyszerű átlagemberek vagyunk. - Ez az.
Egyformák vagyunk.
- Gondoljon bele! - A teszt után elmehet.
- Ez lehúzás! Csak kenőpénzt akar! - Ruy, hagyd abba!
Nem! Ez alkotmányellenes!
Micsoda? Engedje el! Engem vigyenek be!
Tedd le az óvadékot, seggfej! Ez miattad van!
Uram, 3000 pesóért tiltó végzést kérhet.
Háromezerért?
Melyik évben jutott fel a Pumas az első osztályba?
Tessék?
1962-ben, igen!
Igen, baszki!
1962-ben.
Na…
Mi van? Ne már…
Hé!
Az ATM elnyelte a kártyámat.
Elnyelte, komolyan.
Ne!
Megette a kártyát, az istenit!
Várjon, ne! Ne menjen el, uram! Uram!
Uram, egy pillanat!
Lenyelte a kártyámat.
Vészhelyzet van.
Most mit csináljak?
Évek óta ennél a banknál vagyok, eddig sosem volt semmi gond.
Ezt nem hiszem el! Mit lehet tenni? Ki tudná nyitni nekem?
- Nem, várni kell reggelig! - Kérem, uram!
Reggel jönnek a bankosok.
- Micsoda? - Folyton lenyeli.
- Kérem… - Beragadt.
- Ne ütögesse, uram! - Ne már!
- Csak tönkrevágod. - Hogy?
Tönkrevágod.
- Mit? - A körömlakkodat.
Jól néz ki. Mi a neve?
Nem tudom. Egy kínai weboldalról rendeltem.
Küldd el a linket, ha visszakapod a telódat.
Jó.
Tényleg tönkrevágod. Hagyd a francba!
Nem akarok még tovább bent maradni.
Ne izgulj, nem fogsz.
Azért mondják, hogy megijesszenek.
Ne már!
Nem kéne elmondanunk a többieknek?
Mik vagyunk mi, Teréz anyák?
Valakinek ki kell takarítania ezt a pöcegödröt.
Na és, Barbie, hogy hívnak?
Julia.
És téged?
Harag őrnagy.
Hívj csak őrnagynak!
- Az mi? - Rátetováltattam a nevem.
Azt a kurva!
Kurvára fáj.
A csont miatt, ugye?
Milyen csont, baba?
A bőr fáj! Neked nincs tetkód?
- Nincs. - Naná!
Hogyan lett a házasság a társadalom sarokköve?
Az első közösségek matriarchálisak volt.
Az emberek akkoriban nem tudták, hogy a dugás eredménye a baba.
A pasiknak gőze sem volt róla, hogy a kicsik az ő gyerekeik.
Látták a kapcsolatot az anya és a gyermek között,
mert látták a babákat kijönni az anyjukból.
Miután rájöttek, hogy ők az apák,
a férfiak mániájává vált, hogy mindenfelé utódokat hagyjanak,
és tutira menjenek, hogy a gyerek az övék, nem a postásé.
A szerelemnek semmi köze sem volt a házassághoz.
Egy adásvételi szerződés volt, amely biztosította a tulajdonjogukat
egy bizonyos nő méhe felett.
A nők egyetlen és kizárólagos funkciója az volt, hogy gyereket szüljenek.
Sokkal később kitaláltuk a romantikus szerelem fogalmát,
amely abból a szeretetből fakad, amit Isten iránt kellett tanúsítani.
Aztán jött ez a szar, hogy halálosan szeretünk valakit,
hogy van egy jobbik felünk,
meg a „holtodiglan-holtomiglan”.
Tehát a gyerekszülés tetejébe
a nőknek szinte vallásosan kellett imádniuk a férjüket is.
Végül eljött az ipari forradalom,
nagyjából már választhattunk férjet, és vállalhattunk munkát.
A világ minden lehetséges módon megváltozott,
de mi még most is próbálunk fából
egy elrozsdásodott vaskarikát csinálni, ami maga a házasság.
Ez a helyzet.
A házasság, azzal, hogy intézményesítette a szerelmet,
meg is ölte.
A HÁZASSÁG AZ IGAZI BÖRTÖN EZ SEMMI
Julia!
A feliratot fordította: Kwaysser Erika