‫אשאל אותך שורה של שאלות אישיות מאוד‬
‫שיאפשרו לנו ליצור‬ ‫פרופיל פסיכו-ביוגרפי שלך,‬
‫והוא יעזור לשופט להחליט‬
‫בנוגע לסוגיית המשמורת על…‬
‫אנדראה?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫באיזה גיל נהיית פעילה מינית?‬
‫שמונה עשרה.‬
‫שמונה עשרה?‬ ‫-כן.‬
‫ההורים שלך בחיים?‬ ‫-כן.‬
‫איך הקשר שלך איתם?‬ ‫-טוב.‬
‫תאר את הקשר שלך עם אביך.‬
‫אין קשר.‬
‫הוא עזב כשהייתי ילד קטן.‬
‫אימא שלך הייתה קשוחה?‬
‫לא.‬
‫לא, היא היפית, ליברלית…‬
‫היא מתה על חיות, מאמינה באהבה חופשית.‬
‫צמחונית לפני שזה נהיה אופנתי.‬
‫מתה על הנשיא,‬
‫עוד מלפני שהוא התחיל‬ ‫את התוכנית למען הקשישים.‬
‫היא די מגניבה.‬
‫כמה פרטנרים מיניים היו לך?‬
‫ארבעה.‬
‫רק ארבעה?‬
‫מה זאת אומרת "רק"?‬
‫כמה פרטנריות מיניות היו לך?‬
‫זה די מורכב.‬
‫זאת אומרת…‬ ‫-הערכה גסה?‬
‫אולי טווח? 10 עד 20? 20 עד 30?‬
‫השתמשת פעם בחומרים פסיכואקטיביים?‬
‫מריחואנה.‬
‫השתמשת פעם בחומרים פסיכואקטיביים?‬
‫האמת, כן.‬
‫באיזה גיל הכרת את אבי ילדתך?‬
‫כשהייתי בת 20.‬
‫הייתי בן 32.‬
‫באיזה גיל נשרה לילדתך השן הראשונה?‬
‫שם המורה של ילדתך?‬
‫אתה לא יודע.‬
‫היית אומרת שאת מאבדת את העשתונות בקלות?‬
‫לא.‬
‫לא, אף פעם.‬
‫האם את קורבן לאלימות במשפחה?‬
‫לא.‬
‫האם היית מעורב באלימות במשפחה?‬ ‫-לא.‬
‫האם אבחנו אצל ילדתך את ההפרעות הבאות?‬
‫רק תשובות של כן ולא, אין צורך בפרטים.‬
‫האם היא עצובה, חסרת אונים‬ ‫או בוכה לעיתים קרובות?‬
‫לא.‬
‫רגזנות?‬ ‫-לא.‬
‫עיסוק מופרז במוות או באובדן?‬ ‫-לא.‬
‫האם היא חרדה, מתוחה, נוטה לדאגות?‬
‫לא.‬
‫האם יש לה התקפי חרדה?‬ ‫-לא.‬
‫לקות ראייה או שמיעה?‬ ‫-לא.‬
‫זה הכול, נא לעבור לשולחן הבא.‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- שלושה חודשים קודם לכן -‬
‫רוי!‬
‫מי שם?‬
‫זאת אני!‬
‫מי זאת "אני"?‬
‫אנדראה, הבת שלך.‬
‫המזרן! תתקע את זה למטה!‬ ‫זה רטוב! תתקע את זה למטה!‬
‫איזו הפתעה!‬
‫תיכנסי, גברת.‬
‫תודה.‬
‫מה קורה, קופיפה?‬
‫היה לי סיוט.‬
‫למה?‬ ‫-מה? באמת, מותק? שוב?‬
‫מה זה, אימא?‬ ‫-כלום.‬
‫אנדראה?‬ ‫-בבקשה, גברת!‬
‫רגע, מה קרה?‬ ‫-היה לי חלום רע.‬
‫על מה?‬
‫על אורטיבורסיו.‬
‫מי זה אורטיבורסיו?‬
‫זה תרנגול מרושע.‬
‫הייתי ביער ושם סבתא שלי השתגעה.‬
‫אין סיכוי.‬ ‫-מה עוד קרה?‬
‫אורטיבורסיו נזף בי כי הפרעתי לתרנגולות.‬
‫מה?‬ ‫-מה עוד?‬
‫פתאום נחת עב"ם ולקח אותו.‬
‫אחר כך הלכתי לאיבוד‬ ‫ולא מצאתי את הדרך הביתה.‬
‫אני אומרת לך שהטיפול הפסיכולוגי‬ ‫בילדה הזאת יעלה הון.‬
‫לעזאזל!‬
‫ברור שיהיו לך חלומות רעם‬ ‫כשאת לובשת את החולצה הנוראית הזאת.‬
‫הכול כי אבא שלך רוצה שיהיה לך הטעם שלו.‬
‫את אוהבת את איירון מיידן, תגידי לה.‬
‫לא כל כך.‬
‫לא כל כך? מה אמרת?‬
‫סליחה, שמעתי נכון?‬
‫לא!‬
‫סליחה?‬
‫מספיק, ילדים!‬
‫אנחנו צריכים לקום בעוד שעתיים.‬
‫אני לא רגיש לדגדוגים.‬ ‫-אני יכולה להישאר פה איתכם?‬
‫בסדר, אבל נראה מי יירדם קודם.‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫מה את עושה, חמודה? לקחת את המדרסים?‬
‫לא מצאתי אותם.‬
‫הם מתחת לשידה. מהר, אנחנו באיחור.‬
‫הם מתחת למיטה!‬ ‫-תודה!‬
‫אם את לא מוצאת אותם,‬ ‫תשכחי מזה. אנדראה, מהר.‬
‫בסדר!‬
‫אידליה, תאכלי ארוחת בוקר. מאוחר.‬
‫אחרי שאזרוק את הזבל.‬ ‫-מהר, אידליה.‬
‫הופה, למעלה!‬
‫היי, קחי!‬ ‫-ארזת את שיעורי הבית?‬
‫ביס גדול, בבקשה.‬
‫אנדראה, ארזת את שיעורי הבית?‬ ‫-תאכלי.‬
‫אנדרה, ביס גדול.‬
‫אנדראה!‬
‫ביסים גדולים, קדימה.‬
‫ממש מאוחר.‬
‫קחי את הלחם ונזוז.‬ ‫-הצ'אי שלך.‬
‫קדימה, ארנבונת.‬ ‫-הינה הצ'אי שלך.‬
‫טוב, תודה.‬
‫ארוחת הצוהריים.‬
‫טוב, בהצלחה.‬
‫נסטור, אני רואה שגוורו חזר.‬
‫כן, תראי, הוא לא יברח שוב.‬
‫אני רואה.‬ ‫-היי, גוורו.‬
‫קדימה, מותק. להתראות.‬
‫ביי.‬
‫כולם אישרו שהם באים למסיבת יום ההולדת שלך?‬
‫חוץ מקארו.‬
‫סבתא שלה חולה בגלל הסוכר.‬ ‫-אוי, מסכנה.‬
‫אל תדאגי, אתקשר להורים שלה ואדאג שתבוא.‬
‫תני לי נשיקה. אני אוהבת אותך.‬
‫אימא, אספת הורים ומנקים את הכיתה ביום שני.‬
‫אבא שלה יהיה פה, כן.‬ ‫-תיכנסו, ילדים.‬
‫כאן רדיו רזוננס, 96.3.‬
‫קול השינוי.‬
‫אני צריכה שתגיד לי,‬
‫למה כל הממשלות הקודמות שתקו בקשר לזה?‬
‫אני לא מבינה.‬ ‫-מי שתק?‬
‫אתם שתקתם! עכשיו אתם סתם מאשימים אחרים.‬
‫מי זה "אתם"? זה קצת עמום.‬
‫מי זה "אתם"?‬
‫אני אקדמאי, עיתונאי.‬
‫מה קורה?‬ ‫-זה?‬
‫כן.‬ ‫-יופי.‬
‫היי, מתי נוכל לסיים את הפודקאסט?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫אצטרך לבדוק את הלו"ז שלי.‬ ‫-זה יהיה ממש מגניב, לא?‬
‫אני מת על הקול שלך, רבקה.‬
‫זה יהיה אדיר. אני מתכוון לזה.‬
‫העיתונות הכתובה וראיון, משכורות…‬ ‫-חוץ מזה…‬
‫סלח לי, אבל זו הפעם הראשונה‬ ‫שמתייחסים לבעיה הזאת מהשורש,‬
‫עם מענקים והזדמנויות…‬
‫מענקים הם לא משרות.‬
‫זו בניית מנגנון מתנשא‬
‫בדיוק כמו מפלגת ה-PRI.‬
‫סלח לי, נאצ'ו, פה אתה טועה.‬
‫למה?‬
‫אנשים כבר לא סומכים‬ ‫על אותם גורמים פוליטיים.‬
‫הקבינט ה"חדש" הזה הוא כמו השלטון הישן.‬
‫אז אנחנו לא יכולים ליצור שינוי לטובה?‬
‫תענה לי, אתה אף פעם לא טועה?‬
‫אני טועה, אבל אני לא עובד ציבור.‬ ‫-סליחה.‬
‫אנחנו חייבים לסיים, נגמר הזמן,‬ ‫אז נעצור את הדיון הזה בינתיים.‬
‫תודה שבאת, נאצ'ו.‬
‫אתה תמיד מוזמן. נתראה בפעם הבאה.‬
‫עכשיו, רוי יקירי, אני איתך.‬
‫לאורה, מה שלומך? היי.‬ ‫-למה באת עד לכאן?‬
‫יכולת לעשות את זה בטלפון, אבל בכל אופן.‬
‫מה אתה משמיע לנו היום?‬
‫כיוון שאנחנו מדברים על שינוי,‬ ‫בין אם הוא טוב או לא.‬
‫"אין לי זמן לשנות את חיי" של הגדול מכולם.‬
‫רוקדריגו גונסלס! נביא הקקטוס!‬
‫אלוהים! הוא מהתקופה שלי!‬
‫נכון מאוד, לאורה.‬
‫כן, כמובן.‬ ‫-זה מהאלבום שלו, אורב…‬
‫אורבניסטוריאס! כן.‬
‫הוא הופיע אצלנו כמה פעמים, ממש נהדר.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, כמה פעמים.‬
‫אורבניסטוריאס הוא האלבום היחיד שלו. למעשה…‬
‫בוא נשמע אותו, בבקשה.‬ ‫זה שיר נהדר! צ'וי, תשמיע אותו!‬
‫אני מתה על זה. הלכתי לכל ההופעות שלו.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫קול מלא עוצמה!‬
‫כשהוא ניגן בתחנת הרכבת התחתית,‬ ‫הייתה לי צמרמורת.‬
‫איזה מגניב, דיברת איתו?‬ ‫-בוא נקשיב.‬
‫כן, כמובן.‬
‫רבקה?‬
‫את לבושה?‬
‫מה קורה?‬ ‫-היי.‬
‫את יודעת מה תנגני הערב?‬
‫לא ממש.‬
‫אף פעם לא ניגנתי במסיבת אירוסים.‬
‫אבל משהו רגוע, אני מניחה.‬
‫את יכולה לשדרג את זה. אשלח לך שירים.‬
‫לא, אני לא רוצה להטריח.‬ ‫ההמלצה שלך עזרה מספיק.‬
‫זה היה ממש מגניב מצידך.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫אעזור לך, ניגנתי להם בשנה שעברה.‬
‫יש להם טעם מחורבן במוזיקה, מה?‬
‫תני לי את המספר שלך ואשלח לך שירים.‬
‫אתה יכול לשלוח אותם דרך ספוטיפיי.‬
‫ותסתכל על רשימת ההשמעה שלי.‬ ‫-בחייך.‬
‫לא, השירים שחשבתי עליהם‬ ‫לא בספוטיפיי, באמת.‬
‫בחייך.‬ ‫-הבנתי.‬
‫תני לי את המספר שלך.‬
‫בסדר…‬
‫מה ה… היי!‬
‫אני אעשה את זה, זה יותר מהיר.‬
‫זהו זה. סיימתי.‬
‫יופי, בסדר.‬
‫תעשי לעצמך טובה ותקשיבי לזה.‬
‫ברצינות, תעשי לעצמך טובה.‬
‫טוב.‬
‫את צריכה להכיר את זה.‬
‫בסדר.‬ ‫-בטח, ביי.‬
‫נתראה.‬
‫ביי.‬
‫שוב איחרת, רוי המזוין?‬
‫מה, אחי? יש לי עד שתיים וחצי.‬
‫מה קורה?‬
‫אנדראה? מה קרה?‬
‫מה העניינים?‬
‫מה?‬
‫כואב לי מאוד.‬
‫מה אכלת? תפתחי את הפה.‬
‫לא, מותק.‬
‫אמרנו לך לא לאכול את הזבל‬ ‫מהחנות של בית הספר.‬
‫לכן אנחנו אורזים לך ארוחת צוהריים.‬
‫מה אכלת?‬
‫נתתי ביס בסוכריה חריפה על מקל.‬
‫לפחות היא הייתה טעימה?‬
‫תתחיל בהקדמה על המחקר האיקונוגרפי‬
‫והסגנון הקדם-היספני שבחרנו לזה, הבנת?‬
‫אל תסביר על הפותים, אז אני נכנסת לתמונה,‬
‫ומדברת על העיצובים שלנו‬
‫ועל צנזורה ברשתות החברתיות.‬
‫אחותי, מה יש לך?‬
‫שכחת לקחת את הכדורים?‬
‫מה נסגר איתך?‬
‫אנחנו עומדים למכור את נשמותינו‬ ‫לשטן התאגידי.‬
‫חוליה, את ורגשות האשם שלך.‬
‫בואי לא נסתבך.‬
‫בעצם אל תסבכי אותנו.‬
‫אני בעניין לגמרי,‬
‫אבל יש בי חלק‬
‫שרוצה את זה וחלק שלא.‬
‫היי, אנחנו עושים בשבילם פרויקטים‬ ‫כדי שנוכל לעבוד על הדברים שלנו.‬
‫האמת?‬
‫אני מתחרפנת.‬
‫אל תחשבי על הכסף,‬
‫תחשבי על החשיפה שנקבל.‬
‫נהיה ברחובות, על שלטי חוצות, בכל מקום.‬
‫זה יהיה נהדר בשבילנו.‬
‫זה יהיה נהדר.‬
‫אני יודע שסיכמנו שניתן לכם‬ ‫חופש אומנותי מלא, אבל…‬
‫מלא, מוחלט.‬
‫כן, אבל זה…‬ ‫-מרהיב!‬
‫זה מרהיב, אני מת על זה.‬ ‫נכון שאנחנו מתים על זה, פנצ'ו?‬
‫זה מזכיר לי…‬
‫זוכר את קמפיין הגורים והכובעים‬ ‫של לולו קולה?‬
‫כן, אנחנו עיצבנו אותו.‬ ‫-הגורים?‬
‫באמת?‬ ‫-כן, החבר'ה שלנו עשו את הקמפיין הזה.‬
‫"חבר'ה"?‬
‫"חבר'ה"!‬
‫אני מת על זה, הקמפיין הזה ניטרלי מגדרית.‬
‫סליחה, לא כיביתי אותו בשביל הבת שלי.‬
‫מה? רגע, יש לך ילדים?‬ ‫-כן.‬
‫בת כמה את?‬ ‫-שלושים.‬
‫שלושים?‬ ‫-נראית צעירה יותר, מה?‬
‫זין!‬ ‫-אין מצב!‬
‫זאת היא, האמת. אני צריכה שתי דקות.‬
‫כן. אל תדאגי. אנחנו מבינים. בבקשה.‬
‫אני אראה לכם…‬ ‫-תעשה את זה.‬
‫מה יש, רוי? אני בפגישה.‬
‫על הנעליים והחולצה.‬
‫לובשים את זה ו…‬
‫אהבתי את ההוא עם הוואגינה המעצימה.‬
‫ויש לנו גם סווטשירטים.‬
‫אתה יודע את הכתובת, נכון?‬
‫טוב. תעדכן אותי.‬
‫ביי.‬
‫נטפל בך מיד, אל תדאגי.‬
‫תראי, הגענו.‬
‫קול השינוי.‬
‫חזרנו מההפסקה. ונעבור לחדשות החוץ.‬
‫סין בכוננות גבוהה.‬
‫נגיף הקורונה החדש גבה את חייהם‬ ‫של שלושה מיליון איש.‬
‫הוא אפילו חצה גבולות.‬
‫שני מקרים דווחו בתאילנד,‬
‫אחד ביפן ועוד אחד בדרום קוריאה.‬
‫ארגון הבריאות העולמי…‬
‫מה קורה, גבר?‬
‫היי.‬
‫אנחנו סגורים. מזל שיכולתי לבוא.‬
‫ידעת שאנחנו באים?‬ ‫-חוליה התקשרה. מה קרה, אנדי?‬
‫היי.‬ ‫-בואו.‬
‫תיכנסו.‬
‫עדיין מסריח.‬
‫תאמין או לא, אבל סגרנו‬ ‫לכמה ימים כדי לחטא את המקום.‬
‫זה לא יהרוג אותנו?‬
‫לא, גבר, פשפשים.‬
‫השכונה הכי יקרה, ויש לנו מכת פשפשים.‬
‫זה מבאס.‬
‫לנו היו כינים לא מזמן, נכון?‬
‫בנים מבית הספר.‬
‫ובנות, אבא.‬ ‫-בנים ובנות, הבנתי.‬
‫עדיין מריחים את זה, מה?‬
‫כן, קצת. לא יותר מדי, האמת.‬
‫את מריחה את זה, אנדי?‬
‫כן.‬
‫האמת, זה די חזק.‬
‫פה גדול.‬
‫זהו זה.‬
‫מרגישה יותר טוב?‬ ‫-בערך.‬
‫טוב.‬
‫סיימנו.‬ ‫-יופי.‬
‫היי, תודה.‬ ‫-טוב.‬
‫אם יש כאב, תן לה חצי מזה.‬
‫רק אוכל רך היום.‬
‫לגבי מסיבת יום ההולדת,‬ ‫לא להתפרע עם הממתקים.‬
‫בסדר. עדיין רוצה להיות‬ ‫נהגת משאית כשתהיי גדולה?‬
‫לא.‬
‫אז מה את רוצה להיות?‬ ‫-רופאת שיניים.‬
‫רופאת שיניים?‬
‫ברצינות!‬
‫מה?‬
‫לא התכוונתי להעליב, סליחה.‬
‫אם את רוצה להיות רופאת שיניים,‬ ‫זה מגניב, באמת. כן.‬
‫זה בסדר, אני מכיר את כל הבדיחות עלינו.‬
‫אם תהיי רופאת שיניים מעולה כמו פאוסטו,‬
‫תהיי מסודרת.‬
‫אבל את יכולה לעשות משהו כיפי יותר,‬ ‫מה שאת רוצה.‬
‫סליחה ותודה.‬ ‫-בשמחה.‬
‫בסדר.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫אני אבוא אליך בקרוב. אני צריך…‬
‫תנסה את אבא שלי, אני מטפל רק בילדים.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אני צריך הלבנת שיניים.‬
‫הוא יעשה את זה, אין בעיה.‬ ‫-טוב, יופי. תודה רבה.‬
‫זה מחובר?‬ ‫-כן, זהו. תודה.‬
‫על לא דבר.‬ ‫-תודה, כן.‬
‫ככה זה הולך, לאט. זהו זה.‬
‫זהו.‬
‫מה?‬
‫מה? כלום.‬
‫נייר הטואלט הזה אדיר, הוא לא נקרע.‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫איזה בזבוז כסף.‬
‫את חייבת לי אחרי כל ערבי‬ ‫הפואטרי סלאם המשעממים שגררת אותי אליהם.‬
‫אני יודעת.‬
‫חסר לך שלא תבואי לחתונה.‬
‫ברור שאני באה.‬
‫אלה רק אירוסים.‬
‫אני יודעת.‬ ‫-אני לא יכולה לדמיין את החתונה.‬
‫מוכנה?‬ ‫-לעזאזל. אני מוכנה.‬
‫היי.‬
‫זה כמו טיול אנתרופולוגי,‬ ‫לחזור לבית הילדות שלך.‬
‫עוד לא ראית כלום.‬ ‫אבא שלי כל כך התלהב לעשות את זה,‬
‫הוא הזמין את כל החברים שלו.‬
‫אני מקווה שהוא הזמין את החברות שלו.‬ ‫-רק את הרווקות.‬
‫היי.‬ ‫-תודה.‬
‫חשבתי שאתה נוהג.‬
‫מה? תראי את הגודל של זה.‬
‫אני אהיה בסדר. מה?‬
‫אז לחיים או מה?‬ ‫-זה מתחיל.‬
‫לחיים.‬ ‫-נראה לי שזה מתחיל.‬
‫את לא שותה?‬ ‫-שכחתי את הבירה בשירותים.‬
‫תודה לכולכם שנעניתם להזמנה שלנו‬
‫ובאתם לבית שלנו‬
‫כדי לחגוג את האירוסים‬ ‫של בני היקר חוסה מנואל‬
‫וכלתי המשגעת מונסראט.‬
‫מחיאות כפיים.‬ ‫-כן!‬
‫בראבו!‬
‫החלום של כל אב‬
‫הוא לראות את ילדיו מתחתנים בפני האל‬
‫עם מי שהם אוהבים.‬
‫החזקת מעמד מספיק זמן, פרחח.‬
‫לפני שהצעירים ישתלטו על רחבת הריקודים‬
‫ולפני שאעשה מעצמי עוד יותר צחוק,‬
‫אני רוצה לבקש מהבנות שלי‬
‫להגיד כמה דברים. מאחו…‬
‫את תמיד יודעת מה להגיד.‬
‫חוליה, בואי.‬
‫קדימה!‬
‫תודה, אבא.‬
‫בראבו!‬
‫תודה לכולכם שהצטרפתם אלינו.‬
‫ברוכה הבאה למשפחה.‬
‫את לא יודעת מה מצפה לך, מונסה.‬
‫לא, אבל ברצינות.‬
‫תקשורת היא המפתח. אל תשמרו סודות.‬
‫הרבה ברכות. לחיים!‬
‫בראבו!‬ ‫-מזל טוב!‬
‫בראבו!‬
‫אין מתכון‬
‫לנישואים טובים.‬
‫אבל אם תמצאו אותו,‬
‫תגידו לאבא שלי, הוא בסיבוב השלישי!‬
‫טקס בכנסייה בכל פעם!‬
‫תודה, אבא.‬
‫בראבו.‬
‫על רקע הדברים האלה,‬
‫בואו נשתכר.‬
‫לגמרי, אבא!‬ ‫-לחיי הכלה והחתן!‬
‫נגמרה לנו הבירה, גבר.‬
‫כולם פה כל כך לחוצים.‬
‫אגב, מה הקטע של קמרון?‬
‫מה?‬ ‫-חבל שלא הבאת אותה.‬
‫לא, אתה תבריח אותה.‬ ‫-אין סיכוי!‬
‫אני לא רוצה שתכיר אותה ככה.‬
‫את בצרות צרורות. אני מכיר אותך, קרה משהו.‬
‫אני לא…‬ ‫-את עפה קרוב מדי לשמש.‬
‫לא!‬
‫כן, אני יודע!‬
‫לא!‬
‫הקדמנו את זמננו, אחי.‬
‫שלישיות הן עתיד האנושות.‬
‫אתה עדיין מתרגל לנישואים, אין לך מושג.‬
‫אני בסדר גמור עם הגירושים.‬
‫חוליה בשלה, אני בשלי.‬ ‫-באמת?‬
‫לגור תחת אותה קורת גג,‬
‫לישון על מזרן אוויר?‬
‫נשמע כמו גן עדן.‬
‫זה בשביל אנדראה.‬ ‫לא צריך למהר. מה הסיפור?‬
‫מאז שחוליה ואני השלמנו עם הפרידה,‬
‫אנחנו מסתדרים טוב מתמיד.‬
‫זה נהדר.‬
‫אנחנו סבבה.‬
‫אתה בהכחשה, פשוש, אבל זה בסדר.‬
‫גברתי?‬ ‫-כן?‬
‫השארתי לו אוכל, תדאגי שהוא ישתה את הקפה.‬
‫אל תיתני לו לצאת.‬ ‫-אל תקשיבי.‬
‫היא צוחקת.‬ ‫-שלא ישתה אלכוהול.‬
‫אחי, אני אבדוק אם השטח פנוי.‬
‫לא. תני לי נשיקה.‬ ‫-תעוף ממני.‬
‫אני כבר חוזרת.‬ ‫-טוב.‬
‫גברתי?‬ ‫-כן?‬
‫איפה המסקל?‬
‫שם למעלה.‬
‫איפה? שם?‬ ‫-כן.‬
‫מצאתי!‬
‫מה קורה, רבה?‬ ‫-תיזהר!‬
‫אני אהיה בסדר.‬
‫את מצוינת, פשוט מצוינת.‬
‫אבל את צריכה להסתכן יותר.‬
‫להסתכן, זה מה שאת צריכה.‬ ‫תני לי להשמיע שיר.‬
‫אין כבל אוקס.‬
‫בחייך. זה בשביל גיסי.‬ ‫-אין כבל.‬
‫זה בשביל גיסי. מה זה? ידעתי!‬
‫אלוהים.‬
‫זה בשבילך, אחי!‬
‫היי, אל תיגע בי!‬
‫תוריד את הידיים! אל תיגע בי!‬
‫תוריד את הידיים, תיזהר.‬ ‫-סליחה.‬
‫אנחנו עשינו מסיבת אירוסים? אני לא זוכר.‬
‫היית שיכור, כרגיל.‬
‫אבל החתונה הייתה אדירה.‬
‫זאת הייתה מסיבה, לא כמו החרא הזה.‬
‫היית כל כך יפה, כל כך משגעת, כל כך…‬
‫חו, תעצרי בצד, בבקשה.‬
‫אין מצב.‬
‫לעזאזל.‬
‫רוי!‬
‫שתינו, מה?‬ ‫-רק החמור הזה.‬
‫הוא אמר שהוא לא ישתה. קח אותו אם אתה רוצה.‬
‫צאי מהרכב לבדיקת אלכוהול.‬
‫זה יום ההולדת של הבת שלנו.‬ ‫בבקשה, אדוני השוטר.‬
‫צאי מהרכב.‬ ‫-כן.‬
‫זהירות.‬ ‫-תודה.‬
‫אני אסדר את זה, חוליה. אני אטפל בחרא הזה.‬
‫היי! אל תדאגי, מותק.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫אדוני השוטר, אם רק…‬
‫אתה לא יודע איפה אני עובד.‬ ‫-רוי!‬
‫המכשיר הזה ימדוד‬ ‫את ריכוז האלכוהול בדם שלך.‬
‫שנינו באותו צד. אנחנו אנשים טובים!‬
‫הגבול החוקי הוא 0.04 אחוז.‬
‫המצלמה ההיא תתעד הכול.‬
‫גברתי, שתיתי רק שתי בירות, בבקשה.‬
‫אז את תהיי בסדר.‬
‫תנשפי פה.‬
‫תסתכל לי בעיניים.‬
‫אתה ואני אנשים פשוטים.‬ ‫-זהו.‬
‫אנחנו אותו הדבר, אחי.‬
‫תחשוב על זה.‬ ‫-אחרי הבדיקה תוכלו ללכת.‬
‫זו סחיטה! אתה רוצה שוחד!‬ ‫-רוי, מספיק!‬
‫לא! זה לא חוקתי!‬
‫מה? שחרר אותה! קח אותי!‬
‫תשחרר אותי בערבות, מניאק! זה באשמתך!‬
‫אדוני, תמורת 3,000 פסו נוכל לבקש צו מניעה.‬
‫שלושת אלפים?‬
‫באיזו שנה הגיעו הפומס לליגה הלאומית?‬
‫מה?‬
‫בשנת 1962, כן!‬
‫ועוד איך!‬
‫בשנת 1962.‬
‫זאת אומרת…‬
‫מה? לא, זאת אומרת…‬
‫היי!‬
‫הכספומט בלע לי את הכרטיס.‬
‫הוא בלע אותו, ברצינות.‬
‫לא.‬
‫הוא בלע את הכרטיס, לעזאזל!‬
‫רגע, לא. אל תלך, אדוני! שוטר!‬
‫שוטר, רק שנייה, בבקשה.‬
‫הוא בלע לי את הכרטיס.‬
‫יש לי מקרה חירום.‬
‫מה לעשות?‬
‫אני בבנק הזה כבר שנים,‬ ‫הוא לא אכזב אותי עד עכשיו.‬
‫זה לא ייאמן. מה אני יכול לעשות?‬ ‫אתה יכול לפתוח לי אותו?‬
‫לא, חכה לבוקר.‬ ‫-מה? בבקשה, אדוני!‬
‫עובדי הבנק באים בבוקר.‬
‫מה?‬ ‫-הוא תמיד בולע כרטיסים.‬
‫שוטר…‬ ‫-הוא תקוע.‬
‫אל תרביץ לו.‬ ‫-לא.‬
‫את רק תהרסי אותו.‬ ‫-מה?‬
‫את תהרסי אותו.‬
‫מה?‬ ‫-את הלק.‬
‫נראה מגניב. איך זה נקרא?‬
‫לא יודעת. הזמנתי את זה באיזה אתר סיני.‬
‫תשלחי לי את הקישור‬ ‫כשיחזירו לך את הטלפון.‬
‫בטח.‬
‫ברצינות, את תהרסי אותו. תעזבי את זה.‬
‫אני לא רוצה לקבל עוד שעות.‬
‫הם לא יתנו לך כלום.‬
‫אומרים לך את זה כדי להפחיד אותך, נו.‬
‫נו.‬
‫לא כדאי שנספר לאחרות?‬
‫אנחנו לא אימא תרזה, נכון?‬
‫מישהו צריך לנקות את החור הזה.‬
‫אז ברבי, איך קוראים לך?‬
‫חוליה.‬
‫ולך?‬
‫אודיו חארוצ'ו (שנאה עזה).‬
‫את יכולה לקרוא לי אודיו.‬
‫מה זה?‬ ‫-קעקעתי את השם שלי.‬
‫לא נכון!‬
‫זה כואב בטירוף.‬
‫בגלל העצם, נכון?‬
‫איזו עצם, בלונדה?‬
‫זה העור! אין לך קעקועים?‬
‫לא.‬ ‫-הגיוני.‬
‫איך הפכו הנישואים לאבן היסוד של החברה?‬
‫אוכלוסיות האדם הראשונות היו מטריארכליות.‬
‫לאנשים בתקופה ההיא לא היה מושג‬
‫שסקס וזיונים שווים תינוקות.‬
‫לגברים לא היה מושג שהילדים האלה שלהם.‬
‫הם לא ראו את הקשר בין האם לילד‬
‫כי הם ראו תינוקות יוצאים מהאימהות שלהם.‬
‫ברגע שהם תפסו את האבהות,‬
‫הגברים נהיו אובססיביים‬ ‫להפצת הצאצאים שלהם בכל מקום‬
‫ולוודא שהילד שלהם ולא של החלבן.‬
‫לאהבה לא היה שום קשר לנישואים.‬
‫היא הייתה הסכם מכירות שמבטיח בעלות‬
‫על רחם האישה בפרט.‬
‫לנשים הייתה מטרה אחת בלבד: להביא ילדים.‬
‫כעבור הרבה זמן המצאנו‬ ‫את הרעיון של אהבה רומנטית,‬
‫שנובעת מהאהבה שאמורים‬ ‫להכריז שחשים כלפי אלוהים.‬
‫אחר כך הגיע הקשקוש הזה‬ ‫של לאהוב מישהו עד המוות‬
‫או החצי השני,‬
‫"ושהמוות יפריד בינינו."‬
‫אז חוץ מאשר להביא ילדים,‬
‫עכשיו נשים צריכות להיות‬ ‫מסורות לבעלים שלהן במסירות כמעט דתית.‬
‫בסופו של דבר הגיעה המהפכה התעשייתית,‬
‫יכולנו פחות או יותר‬ ‫לבחור בעל ולהשיג עבודה.‬
‫העולם השתנה בכל מובן אפשרי,‬
‫אבל אנחנו עדיין מנסים לרבע‬
‫את המעגל המיושן הזה שנקרא נישואים.‬
‫זה העניין.‬
‫כיוון שהנישואים מיסדו את האהבה,‬
‫הם הרגו אותה.‬
‫- הכלא האמיתי הוא נישואים, זה כלום -‬
‫חוליה!‬
‫תרגום כתוביות: דניאל שרמן‬