FRANÇOIS MITERRAND, PRESIDENT DE LA REPÚBLICA Què pot esperar...
un jove...
que neix
en un barri impersonal...
que viu...
en un edifici lleig...
envoltat...
d’altres edificis que competeixen en lletjor?
En una societat que s’estima més mirar a una altra banda...
i que només hi intervé...
per censurar
i prohibir.
S'anomenen grafiters.
De nit arrasen les parets equipats amb retoladors i esprais.
Els encanten els vagons de metro.
Aquests terroristes armats amb bombes de colors són tots nens.
Un estudiant de 22 anys, Malik Oussekine,
ha mort per una aturada cardíaca
provocada per la brutalitat de la policia.
MALIK, DESCANSA EN PAU
He robat uns esprais.
Una mica més i em claven un cúter.
Si em toqueu el grafiti us pelo.
Vinga, va!
- Mola, tio! - Si o no?
Deixeu-me les portes.
Queda birra?
Va, afanya’t!
Afanya’t!
Ei, veniu!
Vinga!
Guai!
Ei, veniu!
Va, tots aquí!
Fes la foto, de pressa!
Va, va!
- Va bé així? - Tranqui, tio!
- Sí, Suprêmes! - Folla’t ta mare!
Anem!
Va, fotem el camp!
El repte del secularisme. De petit, hivern i
estiu, una peça més de la màquina de produir.
La tele i els polítics diuen que el rap és per imbècils.
I jo els dic: Massa cagades judicials.
El papa ha portat una cuixa de xai per sopar, nanos.
Com va?
On t’havies ficat? Fot dos dies que et busquem.
He estat mamant-l’hi a Déu, tio. Diu que et saludi de part seva.
Que no es dutxa Déu?
- Fots una pudor que tomba. - Oh, Gigi!
Ah Gigi, estimada! Que guapa!
On és l’anorac?
Quin anorac?
El que has de portar al Tacchini.
Ja l’hi he portat.
I per què fa tres dies que no paren d’emprenyar-me?
Mira, maco, ja t’ho he dit.
Només cobres si tornes la roba al client després de la sessió de fotos.
Tu només ets un missatger. Queda clar?
Com l’aigua.
Gigi, em pots deixar uns pantalons?
He d’anar a veure el meu pare.
Mira, els meus fan pena.
Torna’m l’anorac.
Sí, sí! Ja hi penso.
Ja hi pensa, ja hi pensa.
Sou molt graciosos, però hem d’assajar pel concert.
Perdó, endavant.
Assassins en directe del nord.
T’explicaré una història sense voler fer-me el xulo.
És art, no és cap xurro.
U. Fot. No.
No és cap xurro.
És art, no és cap xurro.
Assassí número u, vius al carrer amb el fred que fot.
Ahir, avui i demà, per què t’ho empasses tot?
Que no em sent ningú? Va, que contesti algú.
Truco, truco i truco, i no me l‘agafen.
Doncs penja.
- Què us fa gràcia? - Rapegeu en francès.
Sembleu un parell de pallassos.
- De què? - De pallassos.
El rap és americà, ho saps molt bé. No sé què foteu.
Volem deixar empremta. I no només a les parets.
I tu, Solo, tanca la boca, tanca la boca.
Et penses que et patrocinaran els ianquis
perquè dus un anell amb el teu nom?
És això?
Tio, no és això.
Doncs què?
Quan fotis alguna cosa, en tornem a parlar.
Mira, el dia que agafi el micro Com tu, ja pots seure.
I tancar la boca. Entesos?
Vigila!
Genial.
Mira.
Ja tinc una cadira.
Escolta...
encara busquen un altre grup...
- per dissabte? - Sí, sí, encara.
Eh? Perquè moles molt, no?
Va, sí, vine.
No et moguis. No et moguis.
Quina talla de pantalons portes?
Contesta, malparit.
Una ema.
Pare, em pots agafar la bossa, sisplau?
No et quedes a dinar a casa?
No, surto a donar un volt. Ens veiem després.
TOUFIK OUANES, DESCANSA EN PAU.
Ei, Didier, pentinat nou?
Qui hi ha?
Contesta, cabró. Sé que hi ha algú.
Per què no has dit res? He estat a punt de fotre’t un cop de puny.
Què escrius? Ensenya-m’ho.
Va, deixa.
És el teu diari o què?
Què et passa?
Res. Tu escrius. Mola...
Així és la vida.
Què tens, cabró?
Saps que el Solo i l’Squat actuen dissabte?
Sí.
Es pensen que són uns cracs.
Els demostrarem que nosaltres som millors.
No t’entenc.
Nosaltres també cantarem.
Em prens el pèl, no?
Que no podem.
Estàs sonat? En quin planeta vius?
Et falta un bull? Com vols que cantem?
Doncs ho farem.
Què vols que fem? Un número de claqué? Què et penses que farem?
Tu balla, si vols. Jo rapejaré. A l‘escenari...
amb el micro a la mà.
Què et sembla?
T’adones que es fotran de nosaltres?
Hosti...
Si les meves lletres són penoses.
Les meves lletres són patètiques. Què hi poden perdre?
Va, què hi dius?
Senyors.
- Com si no els coneguessis. - Bona nit.
La pròxima vegada em tatuo la bandera francesa al cul i ens estalviem temps.
Al concert aquest se’ns menjaran vius.
Doncs millor.
No som rapers, cony.
Si sembles un pescador de crancs caribeny.
Tanca la boca, portuguès.
Passa-me’l.
A veure què et surt.
- Què? - Ho faré tal com raja.
No em provoquis.
Tal com raja?
Queda’t amb mi, va.
Aparec, aparec amb gana i violo ta germana...
No, no, no...
Hem de ser correctes.
Aparec amb ta germana...
- No, no. - Però si és correcte, no?
Sí, ja t’agradaria. Va.
Aparec amb gana violenta per ta germana.
- Ara sí? - Sí, sí...
Que em coneix molt bé.
La bèstia que espera
i mossega sempre per darrere.
Així, continua...
- Continua, continua. - No et passis, tu.
- No, continua. - Ja està.
Continua, que està bé.
Vols que continuï, tio?
Continua.
Digues una paraula.
Continua.
Com et passes!
- Va, va, continua, continua. - Que no soc una màquina
- d’inventar paraules. - Estava bé, de veritat.
N’estàs segur?
Continua.
Encadenant...
Encadenant, lligant.
Encadenant, lligant, barrejant, fusionant paraules...
De Saint-Denis la banda que més mola.
Rapejo com un acròbata.
En directe des del carrer t’envio la meva prosa.
Desafia’ns si tens ous.
Que jo t’enviaré tot el que sé.
Molt bé, Joey Starr.
Sí, sí, sí. Si, sí. El Shen va llançat.
Sí. És el K2O. Essa hac e ena, Shen Kool...
- Kool. - Shen!
- Hosti, quina merda. - Que no, que mola.
- No, no ho he escrit. - Mola.
Cony. Espera.
Autèntic perquè soc d’una raça marginal,
radicalment oposat, sensacional,
sempre a punt. Folla’t, folla't, folla't ta mare.
Els ulls oberts.
Del dret i del revés.
Sobre un banc brut o no serà.
Sí, pel cul.
Esclar!
Que burro.
- No, està bé. - No, no està bé.
Alguna cosa no quadra.
Mira, això podria ser la tornada.
Serà la tornada.
- Quina? - “Esclar.
Tinc el do, folla’t ta mare.”
Sobre un banc brut o no serà.
De costat i per darrere.
- Esclar! - Esclar!
Tinc el do, folla’t ta mare.
- Del dret i del revés. - De costat i per darrere.
Sobre un banc brut o no serà.
No, esclar.
- Què, no? - Esclar.
Esclar.
Tinc el do, folla’t ta mare. Del dret i del revés.
Esclar. Tinc el do, folla’t ta mare.
Sobre un banc brut o no serà. Esclar.
No, espera. Això és una parida.
- A mi em sembla bé. Està bé. - No, és un merda.
- No vol dir res, tio. - Parlem del nostre banc.
Tinc el do, folla’t ta mare. Sobre un banc o per terra. Què vol dir?
Per què passes del que dic? No ho has apuntat.
- Vull que ho apuntis. - No ho he apuntat
- perquè és una parida. - Ah, sí.
Sí.
Deixem-ho així. Està bé. S’enganxa.
A les seves ordres, capità.
Però hi afegiré alguna coseta.
Vols anar a casa de l’S?
Ens falta trobar el ritme.
Ei, Franck, has vist el sol avui?
Està bé?
Està en procés de creació.
El creador!
Així. Fot-li, fot-li.
No paris.
El mestre S.
Ara l’has picat!
No paris, home!
Ei, Didier!
Que content que estic de veure’t!
- Com va, nano? - De conya.
No sabia que venies.
Què fots per aquí?
Doncs, no ho sé. Però ja saps que sí hi ha menjar gratis, no m’ho perdo.
Has vist com li fot, el teu pare?
No està malament per un vell.
- Com va, oncle? - Bé, i tu?
Què és això?
Les meves coses.
Vull tornar a casa, perquè m’he quedat al carrer.
- De moment, però... - Au va...
vine a ballar.
He vingut a menjar, no a ballar.
- Va, home. - No tinc ganes de moure l’esquelet,
he vingut a menjar.
- Vine a ballar amb mi. - No.
Va, home.
Mi-te’l.
Com t’atreveixes a venir a la festa del meu aniversari
sense que et convidin?
Què hi fas aquí?
I a qui has robat aquests pantalons?
- Me’ls he comprat. - Però si no t’arriben
ni als turmells.
Sabeu a què es dedica el meu fill?
No?
A robar.
A guixar parets com un nen de deu anys.
A ballar.
A dormir al carrer
i a pixar al metro.
És un vagabund.
Un miserable.
Un delinqüent.
Saps que no parlo crioll.
Quina vergonya, Didier Morville.
No ets res...
Res.
Fot el camp.
Què foten aquells?
- Va, anem. - Merda,
som aquí per ell.
Ja veuràs com ve.
Som d’un grup.
La mare que el va parir.
Ei, Bruno, tranquil.
Com vols que estigui tranquil?
Vam quedar que ens veuríem per retocar quatre coses. I ara què fem?
No hi ha ningú.
Sí, mira, són allà.
Però què hi foten aquí? /Els he dit que esperessin dalt. Hosti.
Hola, nois.
Ei, Nikoumouk, sí. La penya és aquí.
Tot bé?
Què hi ha?
- Ha vingut el Didier? - No, no ha arribat.
Què fot?
- Merda. - No pateixis, ja vindrà.
Yazid!
- Què ha passat? - Els putos polis de merda.
Fills de puta.
- Anaves amb el Didier? - Els Suprêmes.
NTM del 93, o com es digui.
- Com es digui? - Quan voleu sortir?
- No ho sé. Quants grups hi ha? - Eh! Sortim els primers?
Els primers.
El Suprême Nikoumouk ja és aquí!
On t’havies fotut? Treu-nos d’aquest merder.
Tranqui, tio. Soc aquí, no?
Hi ha tot el barri. Com ho fem?
Que t’han caigut els ous venint cap aquí?
Vinga, va.
Va, va, va! Anem! Som-hi!
Tots bé?
MC Suprêmes NTM, de Seine Saint-Denis.
Suposo que t’has portat la cadira?
No pateixis, tio.
És el teu primer cop, nano. No t’embalis.
Vinga, nois.
Tranquil, Shen, que només és rap. Sents?
On sou els del 93?
Sí, sí, sí!
Avui el Globo està a petar, eh?
Suposo que han vingut tots els breakers aquesta nit?
Els de Saint-Denis, que no us sento!
Aquesta nit el carrer puja a l’escenari.
Els Suprêmes Nikoumouk, tios.
El Shen i el Joey, el Tony, el meu col·lega.
Reak, el meu col·lega Lazer, Lady V
i el meu col·lega Yazid!
Mehdi, Kast...
Vinga, Joey, som-hi. Els Suprêmes Nikoumouk. Punxa, DJ.
Un altre ascens, una nova promoció. Els Suprêmes NTM sempre en acció.
Soc aquí. Vaig col·locat i m’encanta. I sé que m’escoltes.
Et deixo el cervell sense ni un dubte.
Beu les meves paraules i recorda-les bé.
Per fi tinc la solució per curar els teus mal de caps. T’envio la poció.
És una poció anal, és fatal, fa mal. Obre el cul.
Kool Shen!
Em dic Shen, l’inventor de la sodomia verbal.
Esclar. Tinc el do, folla’t ta mare. Del dret i del revés. Esclar!
Tinc el do, folla’t ta mare. De costat i per darrere. Esclar!
Tinc el do, folla’t ta mare. Del dret i
del revés. De costat i per darrere. Esclar!
Tinc el do, folla’t ta mare.
Pa! Pa!
- Feu soroll! Piqueu de mans! - Sí, digue’ls-hi, Joey.
Joey Starr, agafant la torxa, desencadenant
passions amb la mateixa convicció.
Anem forts, aquí al nord.
Objectiu a la vista, agafo l’arma ben fort. L’arrogància no es fingeix.
Perquè les meves rimes són dures, tan dures com els del meu barri.
De què serveix que lluitis? Em mola el meu estil, cada cop més ràpid.
Els Suprêmes NTM diuen: “Folla’t ta mare”.
Sí!
La teva mare és la meva musa.
S’ofereix nua i inspira el meu entusiasme. Que pervers.
Joey Starr. Té els ous d’acer. Toca de peus a terra.
Potser no te n’has adonat, però el nord
controla el pati. Saps que tinc raó.
Tinc tota la banda fora. És massa tard.
Et recordo que m’encanta martiritzar, trepitjar amb un plaer malaltís.
Esclar. Tinc el do. Folla’t ta mare.
Va, més fort, empeny més fort. Pel títol de campió no tenim rival.
El vent del gran nord s’ho menja tot!
Esclar. Tinc el do. Folla’t ta mare.
Pa! Pa! Pa!
Esteu desperts?
Com mola això!
Els Suprêmes Nikoumouk.
93 Nikoumouk.
Crideu ben fort!
Va, DJ!
Va, DJ! Va, DJ!
T’obligo a fer un esforç mental.
Com més rapejo, més fort em sento.
El ritme hardcore dels del nord.
Segueix-me el pensament, observa les meves fases.
Jugo amb les paraules mantenint el ritme.
I amb quina facilitat.
Fascinant, aquesta manera de donar forma als sons.
Un cop més els amos del rap et claven un mastegot.
Tremoles quan sents la meva veu.
Vinc de Sant-Denis com gairebé tots els meus col·legues.
Mou-te amb la força del meu hardcore.
Les meves lletres són dures perquè les meves paraules venen del nord.
Recupero el ritme de tant en tant per demostrar que el rap és meu.
La meva causa és pura prosa, per això m’imposo.
Mou el cul si t’atreveixes a desafiar l’amo del ritme.
El clavaré el meu ritme al cervell fins que acabis boig.
I ara pitjo l’accelerador!
Va, Shen, més ràpid encara perquè noto que exploto. La meva vocació és única.
M’hi entrego de ple. Folla’t ta mare.
Esclar. Tinc el do, folla’t ta mare. Del dret i del revés. Esclar!
Tinc el do, folla’t ta mare. De costat i per darrere. Esclar!
Tinc el do, folla’t ta mare!
Saint-Denis!
Què? Us heu despertat una mica o no?
Sí!
Pa! Pa! Pa!
Els Suprêmes Nikoumouk.
Ha arribat el 93!
NTM! NTM!
Qui assassina qui, ara?
Ei, Didier.
La pròxima vegada quan cantem la tornada
hem d’entrar tots dos a l’hora. Saps què vull dir?
Espera, no t’entenc. Quina pròxima vegada? Ja hem plegat.
Ja hem pencat. S’ha acabat. Punt final.
Aquesta nit ens hem lluït.
Però no som rapers, tu mateix ho vas dir. No som rapers, punt.
I què? Si el Solo i l’Squat poden, nosaltres també.
El Solo i l’Squat? Et penses que m’agradaria ser com el Solo i l’Squat?
Tranquil. Només hem d’assajar dues o tres vegades, no costa tant.
T’he dit que no. Què és el que no entens?
Molt bé, tios.
Busco els NTM.
Ah, sí, sí. Són allà.
Gràcies.
Bon dia, senyors.
Bon dia, senyora.
Bon dia.
Hola.
Busques la carrossa de la Desfilada de l’Orgull Gai?
Em dic Franck i soc amic de la Gigi.
Us vaig veure l’altre dia al Globo.
I?
Vull ser el vostre mànager.
El mànager de què?
Del grup que vaig veure a l’escenari.
Què t’enrotlles? No hi ha grup. Vam fer un concert, res més.
Seria una llàstima que no continuéssiu.
Didier, què et vaig dir aquell dia? És una pena.
No havia vist mai una cosa així. Semblàveu un grup americà.
- Americà? - Que fort!
Americans? Nosaltres?
Kool Shen! Joey!
Joey!
I què fa un mànager?
Us aconseguiré un contracte.
Conec gent de la indústria musical si us interessa.
A més de somiar despert, què més fots?
Soc assessor del Jean-Paul Gaultier.
- Mola. - Guai.
Però és que hi ha una cosa que no has entès.
No, no, no. Som rapers.
No tenim res a veure amb...
Has vist la pinta que fem?
De debò, nois. Què foteu a la vida a part d’això?
Per què ho preguntes?
He de saber...
qui forma part del grup.
Tots. Hi ha cap problema?
Tots.
Ei, tu, per exemple, és del grup?
Ell és del grup. I ell també és del grup.
Aquell no ho sé ben bé.
Ells ballen.
Aquest és col·lega meu.
El DJ S és el nostre DJ.
La Vivi és la coreògrafa. Tots.
Molt de gust.
I, el del darrere, què fas?
Jo tinc setze anys.
Per això intenta fumar.
Jo m’encarrego de vigilar.
Sí, esclar.
Sempre hem funcionat així. Estem junts en tot...
En la vida i en la mort.
Em sembla que m’ha quedat clar.
El primer que heu de fer és gravar una demo.
- Conec algú que us ajudarà. - No tenim demo.
Doncs n’haurem de fer una i potser podem
fer una petita gira.
Què vols dir?
Mira, no intentis colar-nos-la perquè nosaltres no fem balls de saló.
Tranquil, res de balls de saló.
T’ho prometo.
Confia en mi.
A veure, resumint...
sou 30, més o menys.
Feu rap i us dieu...
Folla’t ta mare.
Suprêmes Folla’t ta mare. Nikoumouk!
Em sembla que ho has entès, no?
I canvia’t de pantalons.
Aquest segon vers és per tots els mitjans de comunicació.
O gairebé.
Per tots els que difonen la infàmia i expliquen
el que volen i el que els convé. Prou!
Amb un lletrista seria millor.
- Com dius? - Ho canviaria tot.
Un lletrista? Però què dius? No me n’havies dit res.
Els tens quadrats. Què vols dir?
Passem de lletrista.
No us embaleu. És normal al món de la música.
No us ho prengueu malament,
però el que dieu no s’entén.
Sobre què ha d’escriure el teu lletrista?
Sobre nosaltres?
Sobre els suburbis? Segur que no n’ha trepitjat mai cap. Ni amb taxi.
Ha passat sempre de llarg.
Els nostres artistes escriuen sobre el que sigui.
- Ah, sí? - D’acord,
però el hip-hop no és un producte, és una filosofia.
Sí, és veritat.
Però ves a saber si d’aquí un any encara existirà.
Penseu-vos-ho bé abans de tancar-vos les portes.
Escolta. Escolta’m bé.
Folla’t...
ta mare.
Ho has entès això?
No volies un lletrista? Doncs ja el tens.
Nois...
- Ja et trucaré. - Els molt fills de puta
en la volen fotre. Els deixarem les parets guapes.
Vinga, a pintar!
No, no, no. Nois, nois.
Sisplau. Sisplau, pareu, pareu.
Hola, senyora.
Què vol dir NTM?
Això és el nostre territori.
Ves a representar ta mare, cabró!
Passa, deixa-ho. Ens importa una merda. No serveix de res.
Ves a follar ta mare!
Per començar no tinc ni mare.
Venim a Trappes a tocar gratis i ens tireu merda?
Ens llanceu coses? Va així la cosa?
Calla i torna-te’n al 93.
A veure si creixes una mica.
Au, tranquis, tios. Que som a Trappes.
Sou al 78!
Què sou, la puta màfia?
No hem vingut a fotre-us el territori
- hem vingut a actuar. Res més! - Deixa-ho, deixa-ho.
Surt del mig. I tu també.
No hem vingut a tocar per vosaltres.
Hem vingut perquè hi ha gent que vol escoltar música.
Saint-Denis, que no us sento!
Música! Us falta música!
Va! Vinga, Detonador, punxa!
Vinga, vinga, vinga.
Saint-Denis, no us sento!
Tranquils, nois. Que comença la diversió.
Que us follin!
Això és el nostre territori!
Estimat públic d’aquí un moment el gran
motor acompanyat del fabulós egocèntric.
El gladiador lingüístic i líric.
L’inquisidor de la negació total.
Esquivant bales, assenyalat per l‘acció radical de l’arrogant.
El mestre poeta del sud al nord.
Acròbata lingüístic sense xarxa de seguretat.
L’home del sac, l’home del sac.
Soc l’home del sac, l’home del sac.
L’home del sac! L’home del sac!
L’home del sac!
Ei, nois, que feu?
Tranquils, tios!
Chino, para! Para!
Deixa’m! Deixa’m!
Para! Para!
Que em deixis, hòstia!
Pareu! Pareu!
S’ha acabat tocar als centres juvenils.
Tornem a casa a peu amb les mans a les butxaques com uns penjats.
I ens han destrossat els cotxes.
Sí, ha sigut un desastre total.
Si heu fet malbé la roba, la Gigi em mata.
- A la merda la roba. - I què, la Gigi?
Nois, nois, què li direm a la Gigi?
Folla’t ta mare!
Gràcies.
Tu flipes, tio. A la merda tot.
Nois, de veritat, aquesta nit podia haver acabat molt malament.
Ei, Chino! Prou de parides. Deixa de fer el pallasso amb la pistoleta.
Ens ha de defensar i ens han fotut una pallissa.
Va, escolteu-me un moment.
Veniu de Saint-Denis, no del Bronx, d’acord?
No som aquí per declarar la guerra a tots els barris de la ciutat, entesos?
Som aquí per fer música, d’acord?
La idea és parlar amb gent que us entén, encara que sigui complicat.
I com m’ho faig per fer música si em
foten una llauna de cervesa als morros?
Sabeu què? Cancel·laré els concerts!
- Ja està. No se’n parli més. - Mireu, nois, sabeu què?
La pròxima vegada obrirem amb ”Excalibur”.
Ja veureu com no obriran la boca.
Genial Joey, ja t’hi veig.
Sortiràs amb l’armadura,
amb espases, amb arcs,
muntant el teu cavallet. Mira. Així, així!
Ves a partir, Claudia Schiffer. Et penses que fas gràcia?
Mira, jo t’ensenyaré com es fa. A veure si tens pebrots.
Oh, Fortuna!
Oh, 93!
Vine a mamar-me
la polla.
Vigila, vigila!
Cabró! Una mica més i l’atropelles! Malparit!
Com a mínim així crides l‘atenció. Em sap greu.
I potser així ens guanyem el respecte d’alguna discogràfica.
Quines discogràfiques? Les que volen que agafem un lletrista?
- Què dius, home! - Sí, tio.
- Això és una altra història. - Faig el que puc, nois.
Faig el que puc. Faig el que puc, entesos?
Els hi ha passat la demo als de la Sony la teva mare?
Sí, sí, m’ha dit que ja se l’escoltaran.
La teva mare coneix algú de la Sony?
Tu ets el que una mica més i m’atropella.
T’has fotut al mig del carrer, però m’he adonat que tens talent.
Cantava òpera. I què? Què passa? Qui et penses que ets?
Un moment, què passa amb la Sony?
Res, però hi conec gent. Si voleu us puc organitzar una reunió.
Hi coneixes algú?
Sí. Tinc contactes al món de la música.
Si busqueu discogràfica...
és fàcil.
Qui és aquest penjat, Chevalier?
Jo què sé! Per què m’ho preguntes?
Qui ets? I què vols?
Em dic Sébastien Farran. Us vaig veure l’altre dia a l’Assassin.
Em va agradar i us he vingut a veure avui.
I...
- no m’ha agradat tant. - Tu, tranquil, tio.
Crec que teniu potencial. M'interesseu.
Si busqueu una discogràfica...
Quants anys tens?
Dinou.
Dinou?
És un nen?
Au ves a jugar!
Sabeu què? M’agrada el Meleneta aquest.
Jo vaig amb ell.
Va, arrenca, arrenca!
- T’has tornat boig? - Fem un tomb pel barri.
- Però si no el coneixes de res. - M’és igual.
Estic fart de caminar.
Però què és aquest trasto?
No fotis, tio. Tens telèfon al cotxe?
- Sí, tio. - Hosti, tio, mola. Ets un crac.
- Tenim telèfon al cotxe! - Seu!
Som uns cracs!
- Uns autèntics cracs! - Seu!
Seu, cony!
Pots trucar a qui vulguis?
A qui vulgui i quan vulgui.
Va, truca al teu perruquer.
Escolta, feu molts concerts?
Què passa? Vols ser el nostre mànager?
Ets massa petit.
I a més ja tenim el Franck.
El ros aquell?
- Sí. - I us paga?
Perquè si no us paga
no és una mànager de debò.
Saps què vol dir NTM, com a mínim?
El que sé és que si sou 30 no anirem enlloc.
- És impossible. - Ah, sí?
No “anirem”? On?
Et penses que ja estàs contractat?
Mira, els IAM només són sis.
Sis marsellesos amb noms de piràmides.
Perdona’m, però no ho entenc.
No em vull assemblar a ells per res del món...
Ho sento.
Folla’t ta mare.
- Què has dit? - Folla’t ta mare.
M’has preguntat què volia dir NTM, no?
Amb aquest somriure...
No ets un assassí en sèrie, oi?
M’estàs prenent el pèl, no?
Però qui ets tu?
Eh?
No preguntis tant. Puja.
Si em foto un pet aquí, m’envien a la trena, no?
Sí, directe.
Calla, cony! Despertaràs els meus pares.
Folla’t ta mare! Prepara’t!
Hòstia, i ara han perdut la veu.
Concentreu-vos!
Inhaleu!
Expireu!
Inhaleu!
Expireu!
Ei, tu! Sap que no volem muntar una coral?
Vols que et recordi com tens la veu al cap de vint minuts de concert?
Jo rapejo en clubs
no t’he dit mai que volia omplir estadis.
En el teu estat
no pots cantar ni en un club.
Has perdut la veu. Sents?
Va, Qi-gong! Ja veuran si no tinc veu! Ostres!
- Inhaleu. - Continua,
Mi, mi, mi, mi, mi, mi, mi. Vinga.
- Mi, mi, mi, mi, mi, mi, mi. - Mi, mi, mi, mi, mi, mi, mi.
Mi, mi, mi, mi, mi, mi, mi.
- Mi, mi, mi, mi, mi, mi, mi. - Mi, mi, mi, mi, mi, mi, mi.
Sembleu els Trust.
Abans de firmar ningú creia en ells.
Abans d’anar per feina, us volia comentar quatre detalls...
- El nom del grup? - No el canviarem!
El nom no es toca.
Folla’t Ta Mare és genial. És el millor
nom de grup des dels Sex Pistols.
No sé com ens podríem dir si no, o sigui que...
Per la caràtula...
hem pensat...
Mondino.
Téléphone, Bashung, Johnny, Prince
Madonna.
Bowie.
Sabeu quant costa?
No res.
El conec. Treballem junts amb el Gaultier.
- Ah sí... - Doncs sí.
Naturalment.
Per la campanya de cartells?
Fa dos anys que decorem París amb els nostres grafitis.
Crec que van bé per la publicitat.
La promoció?
Estem fent una gira pels centres juvenils...
És un èxit.
Sí, no va malament. Va força bé.
Molt bé.
Alguna cosa més?
Sí. Hem vingut tres tios, però en som 30.
Ja li presentarem els altres.
Quins altres?
Som tres i trenta més, com li ha dit.
Sí, 33.
Hem vingut per l’àlbum. Els altres ja els veuran.
Jo només tinc tres xecs. Va bé?
Perfecte.
D’acord. Vaig a buscar els contractes.
Li has vist les sabates? No porta mitjons.
- Per tu. - Té.
Hòstia.
- Cony, què fots? - Anem!
- Què et passa? - Que marxem.
No hem firmat.
Exactament. Agafem les peles i marxem.
No diguis parides i seu.
No dic parides. Què creus que hi farem aquí?
Mira. Mira al teu voltant.
El paio aquest té plomes d’or i
nosaltres portem les sabates foradades.
Això no és per nosaltres. Els altres volien que
agaféssim un lletrista, per alguna cosa deu ser.
El xec que tens a les mans és un avançament només!
No és res comparat amb el que trauràs de l’àlbum!
De quin àlbum em parles?
Ara farem un àlbum?
Jo no sé com es fa un àlbum.
Deu o dotze temes, un àlbum. És això.
I per quan?
Per quan el tinguem. Quin problema hi veus?
Deu o dotze. Tens deu o dotze temes?
Aquí no hi ha ningú que hagi gravat un àlbum.
Els IAM...
van escriure 180 cançons abans d’entrar a l’estudi.
Quantes nosaltres?
Una. Va, fotem el camp. Va.
Tens res millor a fer?
Som de Saint-Denis o no som de Saint-Denis, eh?
Va. Va.
Com xerra avui.
- Què et passa? - M’han donat un xec.
I com el cobro? Si no tinc ni compte al banc!
- Jo me n’ocupo, si vols. - No pateixis.
Me n’encarrego jo. Do’m.
Gràcies.
A Iugoslàvia els europeus han aconseguit
imposar una treva parcial. Després de tres
dies d’espera, el comboi humanitari per
fi ha pogut entrar als afores de Vukovar.
Es tracta només d’una petita victòria, ja que els combats
continuen. Com anunciàvem abans, la nit passada s'han viscut
actes molts violents a Vaulx-en-Velin, al barri de Mas du.
Taureau després de la polèmica mort d’un jove. Repassem els fets.
El jove es deia Thomas Claudio i tenia 21 anys. Anava de
passatger amb una moto. El pilot duia casc, però ell no.
Va morir víctima d’una col·lisió amb un vehicle de la
policia ahir a quarts de quatre de la tarda a Vaulx-en-Velin.
Morir als 21 anys
en un accident de moto...
és injust.
La policia...
És la policia que l’ha matat i ningú més.
Ha sigut la policia.
Barricades...
vehicles en flames...
enfrontaments entre les forces de seguretat i els manifestants.
Hi han intervingut...
El meu deure és dir la veritat...
Perquè el silenci no és mai bo, mai bo.
En dos o tres mesos.
Tres. És una vergonya.
Per això serveix la policia? És la policia?
Dissabte a les tres el Thomas va anar a donar
un volt amb moto amb el seu amic Laurent.
Al final del carrer hi havia un vehicle de la
policia. A partir d’aquí les versions difereixen.
Segons les forces de seguretat, el Laurent es va espantar...
No volem una justícia de dues velocitats.
No volem la seva justícia.
La policia es pensa que això s’ha acabat.
Al contrari. Només és el començament.
No s’acabarà així com així.
Van atacar les forces de seguretat i la tensió no va
parar de créixer a mesura que passaven les hores...
El meu deure és dir la veritat perquè no podem tolerar el silenci.
Sí, és trist. Però no ho has entès.
El moviment és espontani i expressa la ràbia per la mort
del Thomas. Què volen? Venjar-se per la mort del seu amic.
El món de demà, passi el que passi, ens pertany.
El poder està a les nostres mans.
Els problemes paralitzen el meu barri.
L’única veritat és el dret a la igualtat.
Hem de tornar a prémer el gallet.
Una vulgar guerra civil i no militar.
Que és aquí l’orgia?
Què passa?
Shen, dos segons i soc amb tu.
Què li passa ara?
On eres? Fa cinc hores que hem començat la sessió.
D’acord.
- Didier, t’estic parlant. - Tio,
que tinguis la torre Eiffel al menjador no vol
dir que em puguis parlar així, fill de puta!
Quin problema tens?
El meu problema és que sé el que costa un dia d’estudi.
- D’acord. - Què us passa, nois?
- Dos! - Cap problema, Kool Shen. Tranquil.
Soc aquí, no?
- Vinga. - Va!
- Gràcies. - Podem començar.
Tot a punt a cabina? Tres, dos, un.
Va!
Quina sort viure a França.
Llàstima que hi hagi tants incompetents.
Tu tranquil, Meleneta! Amb aquest al grup no cal patir per res.
Al meu barri la violència és el pa de cada dia.
Fes un tomb pels suburbis i mira els joves als ulls.
Deu punts per la portuguesa!
Això t’inquieta.
No ens podem quedar de braços plegats
esperant que això millori. No soc cap líder.
Només el portaveu d’una generació rebel disposada a rebentar-ho tot.
Només el portaveu d’una generació rebel.
Molt bo.
Els NTM Suprêmes no deixaran anar les regnes.
Tenen el suport de tots els joves pringats.
L’única veritat compromesa. El dret a la igualtat.
Hem de tornar a prémer el gallet. Una vulgar...
Aixó mola, molt bo.
Estem farts de promeses. Ho farem saltar tot pels aires.
El món de demà, passi el que passi, ens pertany.
El poder està a les nostres mans. O sigui que escolta la tornada.
És el nostre americà. És el nostre americà.
Com controla, el tio!
Està bé o torno a començar?
Flipant!
Ara arribes, tu?
Com s’ho han fet per fer entrar aquell trasto en aquesta sala?
Fa com 25 metres de llarg.
- Em pots escoltar... - Com s’ho han fet?
Si fa cinc vegades més que la porta! Has vist?
Però em pots escoltar un moment?
Mira’m.
Portes la lletra?
Quina lletra?
Em prens el pèl? No has escrit res?
Tu, tranqui, tio, tranqui.
- És broma, home. - No em toquis els collons, hòstia.
Va, home...
A veure?
Això és la lletra?
Això és una lletra vella.
- Aquesta merda? No pot ser! - És com el rom...
Com més vell, més bo.
Sí, és de bona qualitat.
Jo em fico amb les teves lletres?
Ei, jo he escrit un parell de frases. Puc provar-ho?
Ara no és cap prioritat.
Joey, et toca.
Sí, comandant.
Té, Yazid, fes de cheerleader!
- Vinga, va. - “Ara no és cap prioritat”...
Ei, que me toca!
Apuja una mica el volum dels cascos.
- Et va bé? - Digue-li que apugin el micro.
Apuja el micro.
Vols el manual?
No. Cap amunt.
Què és el que no entens?
Com es fa per apujar el micro?
Així. Et sona aquest gest?
Preparats.
Silenci, nois. Sisplau. Dos segons.
Endavant.
Nascut en la infàmia d’un suburbi de París.
Eh, però què fa? Para, para, sisplau.
Imposar la meva presència.
Tornem a començar. Va.
Nois, pareu, va.
Torno a començar. Ha sigut el primer cop, cony.
- Treu-te’ls, treu-te’ls. - Què?
- Escolta’m. - Torno a començar.
No, no. Escolta’m.
No tindrem una segona oportunitat, sents?
Avui ens toca a nosaltres, demà a uns altres.
No vull tornar a muntar falsos sostres amb el meu pare, entesos?
O sigui que, sisplau, concentra’t.
T’has avançat. Et carregues el ritme.
Però no passa res, tranquil.
- D’acord. - Ara torna-hi, amb calma.
Compta els quatre compassos de l’intro mentalment.
No passa res. Va, tornem-hi.
Va, un altre cop.
Això m’emprenya.
Deixa-ho, no ho toquis.
Jo he vingut per l’orgia.
Va, concentra’t.
Nascut en la infàmia d’un suburbi de París.
Talla. Talla, sisplau.
Ei, malparits, calleu!
Va, nois, sisplau.
Hòstia.
Didier, vols que accelerem el tempo una mica?
- No, no. No accelerem res. - Tu, que jo no rapejo
- com els americans. Digue-l’hi! - Passa d’ell.
No accelerem, tranquil.
Ves a parir panteres!
Tu! Escolta, escolta’m.
- Sí, sí. - Em sents?
Deixa això, t’ho saps de memòria.
Escolta.
Tenim tot el dia per gravar.
Ja sortirà.
No pateixis.
D’acord? Després ja ho muntarem.
Va, que et llanço.
Destapa’t una orella.
I jo et llanço.
Les dues primeres frases, sí?
Només la primera, va.
Preparats. Va.
Tranquil, que anirà bé.
- Merda! - Vinga, va.
Nascut en la infàmia d’un suburbi de París.
Des de petit el meu objectiu ha sigut reivindicar la meva existència.
Massa mandrós per pencar. Massa orgullós per pidolar.
Opto pel més fàcil perquè sé que el treball m’enviarà a l’altre barri.
Pensa-hi, quants es troben com jo?
Als afores de la vostra ciutat.
I si això és així és perquè durant massa temps hem girat l’esquena
als problemes crucials, als problemes socials que asfixien els joves
que viuen als afores al sud, a l’est, a l’oest,
al nord.
No us estranyeu que cada dia hi hagi més violència
perquè n’hi ha que només se senten implicats quan
se’ls mor algú proper.
- Que malparit! - Què us sembla?
Quan em toquen els ous m’inspiro.
- Que ets cabró! - Puta!
- Ho has fet de conya. - Sí?
Què passa? Què passa?
Sí, ja està, m’he de deixar anar. Ho vomito tot i ja està.
Molt bé. Molt bé. Fem-ne una altra.
On són els altres?
Hòstia, quants anys teniu, tios?
No podeu estar concentrats dos minuts?
Tu, para. Foteu el camp a casa i pareu d’emprenyar, hosti!
- Eh, eh... - Que aquí tenim feina!
Què passa? Quin problema hi ha?
Passa que han fet caure un altaveu sobre la taula. Bravo!
Va, home, no n’hi ha per tant, no ho han fet
expressament. Qui ha sigut, nois? Heu d’anar amb compte.
Tranqui, Meleneta. Que no era l’altaveu de ta mare.
Us penseu que no tinc res més a fotre que aguantar les vostres parides?
Sébastien, tranquil. Va, calma.
Els vostres problemets de merda.
- Però què diu aquest? - Tu, vigila què dius!
- I tu per què rius? - Tranquil, home.
Es pot saber què et fa tanta gràcia, eh?
- No passa res. - Au va, calma’t!
Us penseu que som al pati del col·le? Em calmaré quan els teus
col·legues es comportin com uns professionals. D’acord?
Demà que no vinguin.
- Però què dius? - Estàs sonat, tio!
Fill de puta. Tu no decideixes res.
Nois, nois, nois, nois.
Eh! Eh!
Pareu! Pareu! Pareu!
Va, no passa res, no passa res.
Demà em tindràs aquí. I demà passat també!
Va! Va! Va!
- Didier! - Què?
Nois, calmeu-vos una mica. Què us passa?
“Peace, love, unity and having fun”.
Som aquí per divertir-nos.
Som aquí per fer un àlbum.
- Però no l’has sentit? - Ei! Prou!
De veritat. Us proposo que facin els cors.
Així tothom es calma una mica.
D’aquí no se’n va ningú. Queda clar?
Ho he dit jo, això?
No, però ja t’ho dic jo.
Nois!
Preparats?
Sí, preparats!
Vinga! Som-hi!
Para d’emprenyar, Colt.
Em sembla que ja estan a punt.
El Colt no entén res.
Apuja el so a l’estudi, sisplau. Així ho sentim tot.
Franck, ets un crac. De veritat, has tingut una idea genial.
Què faríem sense tu, rosset?
- Sí, tens raó, tens raó! - Ni idea.
Saint-Denis! Saint-Denis! Saint-Denis! Saint-Denis! Saint-Denis!
Té.
Un regal.
El nostre primer maxi.
És com...
com un miniàlbum abans de l’àlbum, això.
N’hem venut 30.000.
30.000 ja.
El Bruno diu que és gairebé com omplir el Parc dels Prínceps.
No està malament.
L’escoltaré.
És la teva nova afició, fer discos?
És seriós. Tenim una discogràfica
la Sony. Ens donen suport.
I ens paguen. Ens paguen...
com en una feina normal.
Una feina de veritat.
Així per sobre el Bruno i jo escrivim les lletres de les cançons.
I el DJ S s’encarrega del beat.
El beat?
La música, i...
la música de fons...
Espera, que no et sento.
No escolto música.
No n’has escoltat mai.
Per què m’has de fer passar vergonya amb el “Folla’t ta mare”.
Primer a les parets i ara en un disc.
Quan t’adaptaràs?
Quan t’integraràs?
Quan vaig a la feina...
veig aquest nom ridícul per totes les parets.
Joey Starr!
Sí...
S’ha de ser intel·ligent per fer música.
No t’ho ha dit la teva discogràfica?
No ho entenc, de veritat.
Com és que no penses mai en mi?
Amb l’educació que t’he donat, fill?
L’educació que m’has donat?
Sí.
Has dit això? Quins pebrots que tens!
L’educació que m’has donat!
Quina és l’educació que m’has donat? Contesta, sisplau.
Fotre’m hòsties al cap des del cinc anys?
Això és educar per tu?
Obligar-me a menjar conill, és educar?
Deixar-me sense mare és educar?
Deixar-me dormir al carrer, als bancs, com un sensesostre
és educar per tu, això?
Així eduques?
Ah, sí?
M’hauries d’haver fotut al carrer amb ella quan la vas fer fora de casa!
- Ves-te’n! - O què?
- Ara mateix... - O què faràs?
- Que te’n vagis! Ves-te’n! - O què faràs?
Soc aquí, al teu davant. Què faràs?
Digue-m’ho.
Em fotràs una pallissa? És això?
Em trencaràs l’escombra a l‘esquena? Va, endavant. Vinga.
Va, fes-ho, soc aquí. Mira’m, pega’m, va, ben fort, em tens aquí.
Va. Pega’m.
Pega’m. Mira.
Què fas? Em tens aquí al davant, pega’m!
Pega’m, sisplau.
No hi ha ningú més. No ens veu ningú.
Pega’m. Pega’m. Pega’m. Pega’m a la cara!
Com abans.
Ja no ho vols fer?
Ja no vols pegar-me a la cara com feies abans?
Què li vas fer a la mare perquè no em vingués a buscar?
Què li vas fer?
No et vull veure més.
No em vols tornar a veure? Doncs ho tens xungo, que ho sàpigues.
Perquè em sentiràs i em veuràs pertot arreu!
Per tot!
Tapa’t els ulls i les orelles perquè fotré soroll.
Ai, ai, ai, ai.
Però si és un vell.
Collons.
- L’ha fotut a les grades. - Hola, Didier.
Va, que estàs sol, tot sol!
Au va!
Això és falta, home!
Que és falta, això!
Però què foten?
Au seu, Didier.
Ostres! No pot ser!
Didier, li ha agradat el disc al teu pare?
Va, fica-la!
- Va, va, xuta, xuta! Xuta! Xuta! - Xuta!
La mare que el va parir!
Com pot fallar això?
No pot ser, hosti! És que és dolent!
Si només l’havia de tocar! Que és inútil! Si jo mateix l’hauria ficat!
Calla!
No insultis els meus jugadors.
Tu volies fer rap!
Deixa’ns el futbol a nosaltres!
Mare meva!
Però què et passa?
Christiane, em puc quedar a sopar amb vosaltres aquesta nit?
No et demano que ho entenguis, sinó que
resolguis els problemes dels suburbis,
que cada cop són més greus.
Reconeix que s’ha arribat a un punt crític.
El meu deure és dir la veritat, perquè no
podem tolerar el silenci. Sí, és trist.
Ni en somnis m’ho hauria imaginat!
Fa uns dies que la ciutat de Sartrouville pateix greus disturbis.
Avui som aquí per intentar comprendre aquests nous rebels.
I per parlar, qui millor que el grup de rap NTM,
que han tret un EP, “El món de demà”, que s’ha convertit en poques setmanes
en la veu d’aquests suburbis enrabiats?
NTM. Bon dia!
Concentreu-vos, que són els de la tele.
- Hola. Bon dia NTM. Bon dia. - Que són els de la tele. Hola.
Els suburbis es rebel·len i vosaltres acabeu
de treure el primer disc. Com ho veieu?
Disculpa que t’interrompi. Perdona, però
no som aquí per parlar dels suburbis.
No som els portaveus de cap causa, nosaltres.
Perdona. Però som aquí per parlar de música. Nosaltres fem música.
Sí, exacte. Nosaltres només representem els
nostres companys d’aquí el darrere, els 93 NTM.
No entenc per què ens ho pregunteu a nosaltres. Aneu a Sartrouville.
No passa res. Ja que heu fet l’esforç de
venir fins aquí aprofitem l’oportunitat.
Em graves, sisplau? Mireu, el diari d’avui.
ELS ZULÚS DEL TREN
Els zulús, diu. Gràcies als periodistes,
a nosaltres, els músics, com ha dit el meu company,
ens fiqueu en el mateix sac que els violadors i els assassins.
A veure si ho enteneu, nois. Nosaltres fem rap.
Fem servir micros, no armes.
“Zulú nation”! “Peace, Love, unity and having fun!”
Aquí els únics gàngsters són els polis i els polítics, ho entens?
Aquesta és la primícia! Ho has gravat?
- Ha sortit? - Sí, entesos.
Però amb el vostre nom, les vostres lletres.
Potser seria millor mirar d’apagar el foc que no tirar-hi més llenya, no?
Una altra vegada. Que no has sentit el que t’he dit.
Però quin problema tens? Què t’hem fet? Creus que és culpa del rap?
Ens vols donar la culpa de la guerra de Kuwait, també?
Apaga la càmera!
D’acord, d’acord, d’acord.
Enfoca aquí!
Vols gravar una cosa? Grava això! On eres?
- A Sartrouville? - Qui t’ho ha fet això? Tu calla!
- Deixa-ho! - On eres?
Espera, espera, espera. Qui t’ho ha fet?
- La poli. - La poli.
Això és el que fa la vostra poli de merda.
Au, foteu el camp.
Escolteu! Escolteu! Confieu en mi o no?
Tranquils, ja veureu com s’arreglarà. Mario, tu em coneixes. Confies en mi?
El concert es farà. D’acord?
Hola, soc el mànager. Què passa?
És que tenim... Ei, sisplau!
Tenim un problema. Ens han retirat el permís, però
- però buscarem una solució. - Què dius?
Espereu, nois.
- Segur que és un error. No pot ser. - Què passa?
No, no és cap error.
- Què passa, doncs? - La violència verbal és inadmissible.
Les lletres dels NTM inciten a l’odi contra les autoritats.
Per tant...
per afluixar una mica la tensió no hi haurà
concert a Mantes-la-Jolie, aquesta nit.
Escolta. Fes el favor de donar-los les
claus, que nosaltres hem de fer un concert.
No podeu fer bé les coses per una vegada?
Els MC Solar, poden actuar.
Els NTM, no.
No ens mourem d’aquí. Ja et dic jo que actuem.
Sabeu què? No ens mourem d’aquí.
Folla’t ta mare! Actuarem!
Farem el concert peti qui peti!
A veure què passa!
Farem el concert aquí.
Ostres, nois.
Bona idea, quina passada. Millor que el Parc dels Prínceps. Ho petarem.
Els teus pantalons sí que ho petaran.
A veure, artistes. No hi ha il·luminació.
Els focus del camp no funcionen. Jo començaria abans no es faci fosc.
No t’amoïnis.
- Jo me n’encarrego. - Jo m’ocupo dels joves. Va.
Nois, què farem quan es faci fosc?
Didier! Didier!
Hi ha un nen que vol parlar amb tu.
- Qui? - Aquell nen d’allà. T’està cridant.
Vinga, nois. Ja ho veureu. Els NTM contra el món.
Què passa? Què vols?
Em dic David.
- Sí? - Soc el teu germà petit.
Ens volen censurar!
Què? Que no veus que estem ocupats?
Ens volen tancar la boca.
No entenen que no callarem mai.
Podem parlar després del concert, doncs?
No, no, no. Si hi ha merder no et vull veure per aquí.
Però quants fills té el meu pare?
Torna a casa! Va!
Nois! Nois, nois!
A veure,
el tinent d'alcalde vol impedir que fem el concert!
Ensenyem-li el dit!
Aixequeu tots el dit! Folla’t ta mare!
Folla’t ta mare!
Vinga, DJ, punxa la veritat!
Saint-Denis! Que no us sento!
Autèntic, sí, típic, de sabor aromàtic.
Mai idèntic, sempre poètic. Sense límits.
La meva vocació és única.
No soc un cínic, sinó un idiopàtic.
La meva virtut és acústica i soc un fanàtic
perquè faig servir paraules d’inspiració mística.
A pesar dels periodistes i dels crítics.
Soc autèntic.
Autèntic, autèntic. Els NTM continuen fidels
als seus principis. Sembren pànic als titulars.
La plaga imposa el seu poder digital.
Defenso la bona causa sense pausa. Kool Shen dels Suprêmes NTM en acció.
Reivindico la nostra autenticitat, una
virtut ben rara en aquesta època que vivim.
L’escampem a tort i a dret per tots aquells que
no segueixen el ramat. Un, després dos i ara tres.
Tranquils, nois!
No paris, no paris!
A tots aquells que difonen la infàmia i que
escriuen el que volen i el que els convé.
Alto! No us hi atreviu.
Perquè per eliminar-vos no necessito permís.
Llums! Poseu focus!
Que no ens hi veiem!
Busqueu una solució.
Nosaltres continuem cantant.
Tranquils!
Crideu ben fort, nois!
Saint-Denis! No us sento!
Em salto tots els límits establerts deixant de banda l’arrogància.
Esquivant els cops que reparteixen els mitjans de comunicació que donen
el meu nom sense convenciment, al·lucinats per la meva omnipresència.
Perquè és una oportunitat, una lliçó pels que no s’arronsen mai, mai, mai.
Igual de pervers amb ta mare. Soc aquí per la poció cerebral.
Vinga, ben fort!
Molt bé, molt bé.
Autèntic!
El carrer ha parit dos poetes.
És un fet que tothom sap. Aparta’t del
mig, surt, que embrutes la meva imatge.
M’importa una merda no sortir a primera plana.
Alto als atacs sistemàtics de persones no
qualificades que es creuen amb el dret de jutjar.
En nom de qui? En nom de què?
La veritat viu al carrer davant de casa meva.
Esclar! El rap no és un kit que es munta a mitges.
Reivindicar els teus drets no és fàcil
i pujar al tren en marxa no és bufar i fer ampolles.
Crear és molt més complicat si no tens un estil i una imaginació ben fèrtil.
Que no acostuma a ser el teu cas, que et
penses que passes del rock al rap fent petar
els dits. Si parles de mi, vigila què dius,
perquè per eliminar-te no necessito permís.
Puà! Puà! Puà!
Piqueu de mans! Piqueu de mans!
Va! Va! Va! Va! Va! Va!
Va! Va! Va! Va! Va! Va! Va!
Soc autèntic perquè soc de la raça que es queda al marge.
Radicalment oposat als mitjans en general, generalment mal informats,
que deformen la veritat. Tot és un negoci, s’ha de vendre. Sensacional.
Al punt de mira.
Oh!
Hòstia, puta! Hòstia, puta!
La poli? T’han deixat guapo!
Els hi he dit: “Deixeu-me guapo, que vaig de gira”.
Ha sigut el Lebouef?
T’han posat punts?
El Leboeuf i el seu equip. Pica fort, el malparit...
És ell?
Sí, és ell. Com mola!
Què t’has fet al cap?
Tu, Meleneta!
Com et direm ara sense la meleneta?
Tens cinc hores de carretera per buscar-me un nom. Què us sembla?
- Hem d’anar amb aquest trasto? - Sí, home.
Segur? Que no fem una mudança, que anem de gira.
No hi havia un model amb floretes?
Didier, què t’ha passat? Què has fotut, ara?
T’has vist tan pelat? Sembles el meu colló esquerre.
Au, prou xerrameca, que encara farem tard.
Qui és aquest?
On és el Francky?
És de deu places.
Amb el Seb i jo, en queden vuit.
I tu qui ets? Qui és?
Soc el Dom, el vostre mànager.
Però què s’enrotlla?
No, el Dom és un autèntic professional.
Per què has agafat aquesta merda? Som 22!
DJ S, DJ S, agafa-la!
Aneu amb compte! Vigila!
Jo sec al costat del Bruno.
- Ep, ep, ep, ep! - Què vol dir ep, ep, ep, ep!
He dit que vuit. Ja està ple, nois!
Eh! Didier! Didier!
- Què passa? - No ens deixa pujar.
- Per què? - Són vuit places. Ja està ple.
Com? Ple? Que no veus que som més de vuit?
No hi ha cap grup amb vint tios.
A veure, maco, t’ho explico.
Nois! A mi també em toca els pebrots. Però només hi caben vuit persones.
Doncs agafa una furgo més gran, cony!
Passant del que digui aquest Gargamel!
Agafeu els cotxes i ens veiem a Poitiers!
Tots cap a Poitiers!
Ei, nois!
Ahmed! Vine amb bici, que t’has d’aprimar!
T’anirà bé! Has de pedalar.
Quin luxe!
Tu, després parlarem d’això.
Sí. Com t’atreveixes a tractar així els nostres col·legues?
Visca el rock lliure!
No pot ser!
Qui és, què vol aquest, ara?
- El Franckie! - Ei, Franck!
- Tu, Franckie! - Nois, el Franckie!
Franckie!
Com va, reis?
- Aneu bé? - Franckie! Franckie!
Apunta’t-hi! Toquem a Poitiers!
No puc, nois. He d’anar a Los Angeles.
- La Nina està embarassada. - Què?
Com? Ara?
- Sí? - Doncs sí.
Com se t’acut deixar-nos amb el Gargamel aquest?
Tu flipes! I el grup? I l’àlbum?
- Com ens ho farem? - Però si sou unes estrelles, tios!
Una furgo de luxe! Que fort!
- Però què dius? - Fot una pudor que tomba!
Va, Franckie!
Esteu en bones mans. Oi que sí, Seb?
- Sí, i tant. - Vigila-me’ls, eh?
No ens deixis sols.
Sempre seré el primer, no? Això compta, no?
Franckie! No ens facis això! No ens deixis penjats!
Va, Franckie!
Seré pare. Heu d’estar contents! Em sembla que us importa una merda!
Em sap greu. Aquell nano no et necessita,
nosaltres sí. Mira’m la cara!
- Divertiu-vos! - Va, Franck, tio, vine.
Fes mitja volta i segueix-nos.
Pensaré en vosaltres! Adeu!
- Pare! No, vine, tio! - Va, Franck! Fes mitja volta!
No perdis el somriure!
Espera un moment.
Té, té, té.
Afanya’t, Mod!
Vols dir que el Gargamel no s’ha equivocat de local?
Però on som?
Què fan? Que estan matant un porc o què?
Què? Vols una pinta?
Què fas, cabró?
Fill de puta!
Qui et va parir!
Va! Fotem el camp.
- On aneu? Què passa? - Para de prendre’ns el pèl.
Tio, se’ns ha pixat a sobre. Creus que tocarem aquí?
Amb els centres juvenils que ens demanen,
ens has d’enviar aquí? De veritat?
On tens el cap? Fins i tot a Mantes ens van respectar més. No pot ser!
Com vols que toquem per aquests cabrons?
Però si no saben ni què és el rap.
Precisament. Els hi heu d’ensenyar.
El Dom ha convidat un promotor.
El necessitem si no volem que se’ns pixin a sobre.
El teu promotor se’n pot anar a la puta merda! Fem rap, nosaltres!
Va. No ens podem fer enrere. Va, veniu.
Va, anem. Som de Saint-Denis o no som de Saint-Denis? Som el 93, hosti!
Creador, detonador!
Soc de Saint-Denis, com molts dels meus col·legues.
Ballo per tots els pobles.
Vaig a tot arreu a peu. Duc el 93 al cap. El Front Nacional és mort.
Enviaria tots els polis a l’escorxador.
93! Calcula.
Soc un psicòpata.
Hem sortit de Saint-Denis per recórrer el país.
Escolta’m! Segueix el meu beat!
La meva tècnica és única. A la merda la poli per l’Oussekine Malik.
Em dic Kast, Kast!
Volem ser el reis del rap com el Chino amb els seus draps!
Pelarem el Front Nacional als camerinos dels NTM!
Som col·legues del Joey i el Shen. Segueix el ritme.
Yazid, continua!
No perdo mai. Vaig aprendre a no perdre.
Som el 93. Ens agraden més els números que les lletres.
NTM, fem xifres amb tres lletres.
No ho entén ningú, però la meva vida no està en venda.
Ho dic ben alt i fort.
Que quedi ben clar.
Els diners t’ofeguen els sentiments i et podreixen per dins.
Ara tot es por comprar i vendre.
Els governs s’abaixen els pantalons per quatre quartos.
Volem rock!
Se t’ha torçat la cresta, imbècil!
No teniu instruments?
Ei, tio, tio! Ara el rock som nosaltres!
No em toquis!
Què fot aquell, amb el cap enganxat al sostre?
Ei, DJ, què fots?
El sostre és massa baix.
Ho dic de tot cor.
Ei, això és Saint-Denis. Quan anem a un lloc es converteix en Saint-Denis,
nois! Si no us agrada, torneu a casa de la mama. Cares de cul!
No és una mica agressiu per trencar el gel?
Si convencen aquests, convenceran qui sigui.
Això no és música!
Ens estàs provant?
No, us ensenyo.
Vaig néixer disposat a enfrontar-me a aquesta
realitat injusta dominada pels diners.
Porto escrit a la cara que no pinto res en el gran
repartiment monetari instaurat fa més de mil anys.
Rics i pobres, sempre igual.
Els valors no han canviat, sigui quin
sigui el segle, sigui quina sigui l’hora.
Els ulls em ploren, brillen tant els diners. No pretenc ser diferent.
Estimo els diners, els abraço, els domino...
DJ! DJ, para!
Passa d’ell. Passa d’ell.
Deixa que parli. Deixa que parli.
Què vols dir, iaio? Iaio, què has dit?
Podeu cantar això dels “diners ho podreixen tot”? M’agrada.
- Vols que ho cantem? - Sí, està bé. M’agrada.
El iaio té raó! A la merda el capitalisme!
Un, dos, tres, a la merda el capitalisme!
A la merda el capitalisme!
Rock’n’roll!
Torna a punxar, DJ!
Vinga, crestes!
Saint-Denis és a tot arreu!
Els diners podreixen, els diners ho podreixen tot.
Vinga, tots, va, canteu!
Els diners podreixen, els diners
podreixen, els diners ho podreixen tot.
Va, tots, canteu!
Sí!
Que us senti!
Els 93 Nikoumouk! Saint-Denis!
Ho dic de tot cor.
Visca el 93!
Rock’n’roll!
Què?
Bona nit i benvinguts a la setzena edició de.
"Rapline", el programa de l’Àfrica Central. Avui tenim una sorpresa.
Ens acompanyarà al plató el grup sencer
dels 93 NTM, és a dir, els Suprêmes NTM,
que està de gira per la regió.
Què vol dir exactament NTM?
Que què vol dir?
Neteja-ho tot, mama.
Com els autèntics rapers de l’altre costat de l‘Atlàntic,
estan de gira per presentar els temes del seu primer àlbum.
El dia que vas arribar a casa i li vas dir a la teva mare que
muntaves un grup que es diria “Folla’t ta mare”, com va reaccionar?
No l’hi vaig dir.
Aquesta nit deixarem que Saint-Denis parli a través del.
Kool Shen i el Joey Starr, els líders del grup Suprêmes NTM.
Sí, aquesta nit tots som el 93!
Porto un braçal que diu:
93 NTM.
No creus que ets una mena de símbol d’un
jovent marginat, que té por, com abans
ho podrien ser altres grups d’altres
estils musicals com Trust o Bérurier Noir?
Mira, cantar rock en francès no és fàcil.
Creus que es pot fer rap en francès?
Tinc el do, folla’t ta mare. Del dret i
del revés. De costat i per darrere. Esclar!
El seu primer àlbum va arribar ahir a les
botigues i ja se n’han venut 70.000 còpies.
Som directes i radicals.
Hi ha qui ho considera una agressió,
però només és una manera de veure les coses.
Els NTM són la veu d’una generació,
els portaveus de la seva vida quotidiana.
No us els perdeu si visiten la vostra ciutat.
Les seves paraules, treballades i polides, s’han de prendre seriosament.
Rapegen amb sinceritat i són de casa nostra.
Les coses els han canviat una mica. Han
firmat per una discogràfica important.
Com que “Folla’t ta mare” és malsonant els
anomenarem “el nord transmet el seu missatge”.
No és tan divertit, però sigui com sigui els 93 NTM seran
l’objecte del nostre reportatge “Joves de la setmana”.
100.000 àlbums venuts sense l’ajuda de les ràdios.
Us deixem amb un dels millors grups de
rap francès, potser el millor: Els NTM.
Qui s’ha tirat un pet?
Tu què creus?
El senyor Colt, el gamberro número u.
Ei, Colt!
Va! Folla’t ta mare!
Hòstia, nois, em moro de gana.
Para, para!
Ens despullem?
Au va, aparteu-vos! Que vinc!
Ei, nois!
Hem de marxar. Assequeu-vos, que ens en anem.
Quan deixareu de fer-me la punyeta?
Quan dic vuit, són vuit, no vint.
Acabo de pagar 26 esmorzars! Us sembla normal?
Va, Dom. No els toquis els collons. He sigut jo, que he repetit quatre cops.
I què és aquesta mania de pintar les parets?
Sembleu un gos marcant terreny.
Que ja sou grandets! Ja n’hi ha prou de bestieses!
Aquell es carrega el sostre per no demanar una cadira.
Es passen la nit de festa amb quatre ties.
No se les tiren i després jo els he de pagar l’esmorzar.
Qui diu que no ens les tirem?
Tu sí que no et tires ni una gallina!
Sabeu quina diferència hi ha entre un mànager de gira i un vàter?
No ho sabem!
Que el vàter només ha d’aguantar un cul a la vegada!
Què dius? Ei, Chino!
Chino! Chino! Ei!
Va, para! Que t’has tornat boig! Però es pot saber què fas?
Tranquil, va, Chino. Tranquil!
Però heu sentit el que ha dit?
Els NTM es paren aquí, nois.
- Dom, torna. - Dom, para!
Para!
- Dom! - Va, agafa’l, sisplau.
Estàs com una cabra, tio! La puta!
Au, nois! Podeu tornar a Saint-Denis.
Què? Què dius?
Què? Que no ho veus? No arribarem mai enlloc amb idiotes com aquell.
Va, que tenim feina. Ens veiem a Saint-Denis. Entesos?
Merda.
Entesos. Ens paguen, però deixem que ens tractin com gossos?
Abans que res, peles.
Quins valors, noi!
No vols peles, tu?
Ens fas servir quan necessites cops de puny o aplaudiments.
Sou com els altres! Uns venuts!
Tens raó, Mode.
Et recordo que va ser idea meva posar NTM al grup.
Ei, ei, ei! Estem junts en això. Som germans. Què us passa?
- Tu val més que callis. - Sí, exacte.
Vosaltres dos, vosaltres, qui us ha
demanat que vinguéssiu? A tots vosaltres.
Qui us ha demanat que vinguéssiu?
Al meu contracte no hi surt cap Chino, ni cap Mehdi, ni res de res.
Hosti. Si voleu marxar, marxeu!
Us penseu que sou uns genis, oi?
Què et penses que tens tu que no tingui jo?
Què vols? Vols rapejar? És això?
Doncs va. Va. És per allà. Corre!
- Torna. Torna. - Va, Colt! Torna!
Torna, home!
Abans no parlaves així, tio!
Tu també? Ah, sí? Doncs he canviat! He canviat.
He canviat. Per bé!
Canvia tu també! T’anirà bé!
- I a tu què et passa? - Un xec i ens traeix!
Vigila què dius o et foto una hòstia!
Ei, ei, nois! Que us heu tornat bojos?
Sembleu nens petits!
I tu no diguis parides. Sense ells no actuem.
Vols engegar-ho tot a la merda? Para. Tranqui!
- Sembleu nens petits! - Sí, ho engegues a la merda!
Doncs puja al cotxe amb ells, si vols. Torna amb ells.
Ah, genial! Molt bé. I què fotràs tot sol?
Tornaràs a dormir al teu banc? És això el que vols?
- Vigila el que dius. - Què he de vigilar?
Digues! Ets un egoista.
- Pensa abans de parlar. - Sí, soc un egoista!
- I què? - Pensa abans de parlar!
Didier Morville. Egoista. I què?
No tinc família, no tinc amics. I què?
Què passa?
No tens amics?
- No tens amics? - Mira.
Ves a follar ta mare! Au!
- Ah, sí! - Té raó. L’has cagat!
A tu t’he dit que callis!
- Però què fas? - Estàs boig!
Em voleu tocar els pebrots? Em voleu tocar els
pebrots! No heu entès res. Aneu a la merda!
No tornaré al meu banc.. Queda clar?
Hola!
Sí, soc jo...
El Didier.
Et truco des de l’habitació de l’hotel.
Volia saber si havies si...
si havies rebut el nostre àlbum.
La setmana passada vaig demanar als de la Sony que te l’enviessin.
L’has rebut?
Que em sents?
I també et volia dir que...
ja no faré més grafitis com si fos un gos que marca el seu territori.
Ara em demanen autògrafs.
Pel carrer.
Que hi ets? Em sents?
Papa?
A tots aquells que difonen la infàmia i que
escriuen el que volen i el que els convé.
Alto! No us hi atreviu.
Perquè per eliminar-vos no necessito permís.
Espera, espera, espera. Para, para, para, para.
Vivi, què et passa?
- Què vols dir? - Que no pares de cagar-la.
No segueixes el ritme.
No segueixo el ritme? Vosaltres no em seguiu.
Per què t’hem de seguir?
Perquè ets la seva nòvia?
Ei, Bruno, Bruno, Bruno!
Estan parlant malament de la teva nòvia. Vigila.
- I tu on eres? - Aquests parell. Aquests dos zulús.
Fa dues hores que t’espero. Aquí tot va com el cul.
Apa, apa.
Què li heu fet a la meva portuguesa?
Què et passa?
Estàs acollonit perquè no t’anima ningú? És això?
No pateixis, que em tens a mi.
Kool Shen! Kool Shen!
Vinga, tots, va! Kool Shen! Kool Sh...
Espera, espera. Kool Shen!
Kool Shen! Kool Shen!
T’encanta engegar-ho tot a la merda. Ja estàs content?
- Ja estàs content? - Què?
Si això no t’agrada sempre pots tornar a fer de paleta, entesos?
- Estarem una mica més tranquils. - Tu ets el millor.
Si torno a fer de paleta, tu què faràs?
Perquè qui creus que s’ho ha currat, tot això?
L’espectacle és una merda. I tu arribes
dues hores tard. Però t’importa una merda.
Què vols? Vols una medalla? És això el que vols?
T’agrada anar repartint ordres com un general? Et mola això?
Toca de peus a terra perquè si jo no pujo a l’escenari
tu ets invisible. Para de fer-te el xulo.
- Jo, invisible? - Sí, invisible.
- Esclar, tu ets l’estrella... - Això.
Tu ets l’estrella. Però saps què?
No sé com brillaràs sense mi.
Qui arreglarà les teves cagades? No sé com t’ho faràs.
Perquè quan la cago jo, on ets tu?
Amb qui puc comptar?
Digue’m una de les meves frases. Només una.
Vols que te l’apunti?
- Mira què t’apunto. - No pots, eh?
- Au, ja està. - Jo foto el camp.
- Què fas? - Ets un pallasso.
Ei, Vivi, on vas?
Estic farta d’aguantar els vostres mals rotllos. Tinc altres coses a fer.
Ai, no passa res, bonica, si estàs cansada.
És la millor coreografia que has fet en ta vida. No canviïs res...
- Tu, no et passis. Parla-li bé. - Fes-la més sovint.
- No em toquis. Què vols? - Només t’he dit que li parlis bé.
Et penses que ets el meu pare? Si pujo a l‘escenari sense tu ni es nota.
Ah, sí?
A veure què fas tu sense mi!
Això és “Peace, unity, love and having fun”?
Qui t’ha dit res?
Contesta! Qui t’ha dit res a tu?
No t’estic parlant a tu, o sigui que calla!
Ocupa’t dels teus discos i calla.
Jo foto el camp. A veure com t’ho fas.
Què cony té?
Què? Saps res del Bruno?
I de la Vivi?
Estem acabats.
Em fan tornar boig.
Quan no és un és l’altre.
Tranquil.
Nois, a l’escenari. Va.
I com ho fem sense el Bruno i la Vivi, Dom?
Heu de sortir. Va, heu de sortir. Vinga.
Vinga, nois. Que sortim. Va, que som els Suprêmes!
- Va, va, va, va, va. - Vinga, va.
Joey! Que has de sortir!
Va! Joey, em sents?
Jo!
Ei, Villeurbanne. Que no us sento!
No, no, no...
Com va la nit?
Crideu una mica més, va! Sisplau! Va!
Que vegi que sou aquí!
Pels qu encara no ho saben...
nosaltres també venim d’un suburbi
93 Sant-Denis!
Crideu per Saint-Denis! Sisplau!
Ja sabeu que a Mantes-la-Jolie els polis ens van apallissar.
Enviem-los a la merda, aquests fills de puta!
Així!
Què els diem? Què els diem? Què els diem?
- A la merda la policia! - A la merda la policia!
Folla’t ta mare! Així!
Què fem?
Va!
Quan vaig fer la mili
un capità...
em va dir que amb la meva pinta acabaria a la presó.
Però es va oblidar de dir-me que l’exèrcit
em convertiria en un alcohòlic i un drogata.
Ei, on és el Kool Shen? On és el Kool Shen?
Va, arrenca!
Ell és blanc i jo negre...
Continua!
És veritat! El Kool Shen és blanc.
El Kool Shen és blanc i jo soc negre.
I no me'n sé més...
I què?
Què passa? Vols cantar tu?
Vols cantar tu? Puja a l’escenari a veure si pots!
Puja a l’escenari! Canta davant de tota
aquesta penya. A veure si ets tan valent.
Va! Qui vol pujar?
Què fots, tu?
Només els malparits veuen les diferències. Massa tard.
Diferència ètnica, unió de cultures.
Aquests són els motius de la nostra progressió.
Amplitud de mires i els ulls ben oberts.
Perquè espero fer callar tots els que es diuen profetes.
Els aduladors d’una raça perfecta.
Esclar, tothom ho veu.
Un 10% per Le Pen a les eleccions és una
derrota. Siguis de la raça que siguis,
blanc, negre, groc, vermell, marró, em dirigeixo
als joves que lluiten per la veritat. Sense por ni dubte m’enfronto
als dictadors que són una desgràcia per aquest món que avança.
Una lliçó per la història.
Blanc i negre, la història s’ha de revisar.
No us sento!
Vinga, Shen, fotem-li més canya,
Apujo el volum, mira com esmolo la ploma.
El cervell treu fum, obro els ulls.
Hi ha hipòcrites a tot arreu.
Fan veure que escupen el Le Pen i guarden el mateix odi que ell.
Del tot manipulats per titelles de pseudoprofetes.
Hi ha diferència, però maltracten el pària sigui blanc, àrab o negre.
Els NTM som pur impacte sense sentit del tacte
per frustrar qualsevol atac dels enemics de la llibertat,
fills de puta que ensopeguen amb prejudicis antiquats.
Pump it up! Pump it up!
Un moment d’atenció.
Sense pretensions la societat multiracial avança.
Jo soc de fora, i ell, un descarat.
Però per les nostres venes corre la mateixa sang.
Jo soc blanc, ell és negre. Una lliçó per la història.
Blanc i negre, la història s’ha de revisar.
Connexió 93! Crideu ben fort!
Un aplaudiment pels 93 Nikoumouk, sisplau!
Pel DJ S, el creador detonador i els seus col·legues.
Un aplaudiment pel Yazid i pel meu amic Kast.
Vinga, un aplaudiment pel Lazer. Pel Reak.
I un aplaudiment per Lady Vi.
La divina Lady Vi.
Un aplaudiment ben fort pel 93.
93 Nikoumouk, crideu ben fort!
Farrakhan o Le Pen el mateix odi. I jo dic: Prou! Stop!
Atenció, perill. No deixis circular per la teva
ment les seves idees, les seves paraules, la seva
voluntat, els seus conceptes antiquats. Fanàtics
o deixebles, les vostres raons no tenen sentit.
Jo soc blanc, ell és negre, pren-t’ho com una ofensa.
A França això no és cap problema. No sempre hem de copiar els Estats Units.
La nostra societat és multiracial.
Treballem junts per la unitat.
Perquè ja fa molt de temps, massa temps, des que el món és
món que el color és una frontera, una barrera.
Declaro la guerra al món autoritari sencer.
Me’ls carrego l’un rere l’altre: El Front Nacional,
els skins, l’apartheid, els guetos.
Blanc i negre, la història s’ha de revisar.
Sí, us volem sentir. 93 Nikoumouk.
Sí!
NTM, benvinguts.
El vostre primer àlbum, “Authentik”, s’ha publicat fa unes setmanes.
Teniu previst fer un concert al Zénith de París.
És el primer cop que hi actuarà un grup francès de rap.
Diuen que abans de nosaltres a França no existia el rap.
- Sí. - D’acord.
A veure...
Què us ha empès a escriure...
aquest àlbum?
Doncs aquest àlbum el vam escriure
una mica per denunciar com la política abandona els suburbis.
I els joves de manera bastant general...
Vam escriure l’àlbum pensant una mica en tot això.
Contra aquest passotisme. Es diu passotisme?
- Sí. - Contra aquest passotisme.
Vostè, com a ministre, diputat de l’RPR, què en pensa d’això?
Perquè el que diuen és important.
Són anarquistes.
Sempre n’hi ha hagut. És normal.
Ara
guanyeu diners venent discos.
- Sí. És una feina. - Sí, treballem i guanyem peles, sí.
Ens paguen.
I per què no invertiu aquestes peles als suburbis?
Home, un moment...
Que es pensa que som la mare Teresa o què?
Tant de bo us hi assembléssiu una mica
perquè segur que la situació milloraria.
D’acord. En primer lloc crec que amb les
nostres cançons fem més que vosaltres.
Esclar.
I en segon lloc planteja el problema al revés, no?
Perquè ha de saber que existeix un autèntic problema
amb els joves dels suburbis que se senten rebutjats
i que passen les nits a comissaria després que els apallissin.
- Aquest és l’autèntic problema. - Per què no se’n parla?
Sí, d’això no se’n parla. Si això no canvia,
els últims disturbis no seran res al costat del que ens espera.
Amb els NTM o sense.
No oblideu
que els suburbis són foscos,
cap al tard, quan es fa de nit,
i que als joves dels barris no els fan por les ombres.
Aprofitant-se’n com bandits
no tenen més remei que dur una vida paral·lela.
Negocis il·lícits, la supervivència els hi obliga.
La mort és silenciosa. Com si es pogués comprar el camí de l’èxit.
Però qui hi fa res? Quina oportunitat ens ha donar l’Estat?.
Sense justícia no hi ha pau. No busquis més.
És un atac intencionat. Abandonant una part dels
joves de la nació, França patirà una altra amputació.
Perquè un cop fet el mal s’ha acabat la festa.
S’ha acabat riure, em fa por el futur.
I com em pots rebatre el que dic?
No m’invento res malgrat el que puguis llegir.
Als meus textos no hi trobareu filigranes ni romanticisme.
Sé que el que pensem pot influir. Quina solució proposem?
“Val més prevenir que curar”, diu el refrany.
Però en aquest cas concret, si hi ha cura, els danys els pagarem nosaltres.
- Com va, Didier? - Hola!
Bé, i tu?
A LA MERDA LA SOCIETAT
Va, tots, les mans amunt!
Amunt si esteu contents!
A la dreta l’esquerra, al davant, al darrere.
Va, crideu tots: Yeah, yeah, yeah!
Yeah, yeah, yeah! Va, tots!
No, aquesta nit et segueixo jo.
Avui estan inspirats. Anirà de conya, avui.
Dom, eh...
No continuarem junts.
Què t’empatolles?
Escolta’m...
No, tu, tu.
Saps quant m’ha costat aquesta gira?
I no et parlo de programadors, que no volen saber res de mi.
Et parlo de calés.
Encara que avui omplim, no recuperaré la inversió inicial.
Ja ho sé. Ja sé tot el que has fet per nosaltres. D’acord.
I et juro que no tinc res contra tu, però ets un purista.
Tens 20 anys, Sébastien. Sigues adult.
Terror Seb.
Així és com em diuen ara.
No ho entenc.
No, no ho entens. Mira,
ara s’ho juguen tot, d’acord?
Faran un pas endavant.
Però sense tu.
Sense que jo ho sàpiga has firmat un contracte
amb un altre mànager i a mi em toca callar...
M’ha encantat treballar amb tu.
Va, no t’ho prenguis així.
Ja veuràs com aquesta nit s’hi lluiran
segur.
Au va, para, que em faràs plorar.
Au, me’n vaig.
Quedem amics.
Sis mil persones han pagat una entrada per venir-nos a veure, tio!
No et caguis, ara. Ja és massa tard. Ja és massa tard.
Ens ha arribat l’hora, Bruno. Ens ha arribat l’hora.
Costa imaginar-s’ho.
Un dia comences...
escrivint a la teva habitació...
- I ara... - I ara ells t’escolten a la seva.
És hip-hop?
I tant que és hip-hop! Ja t’ho dic jo...
Ho hem fet tots dos junts.
Em fas un favor? Mires si hi ha el meu pare?
- Per què no ho mires tu? - Perquè no el vull veure.
I per què l’has convidat si no el vols veure?
Ho mires o no?
Sí, ja hi vaig. Té.
Deu ser a la tribuna de convidats.
Si ha vingut.
Què?
- No hi és? - No.
- A la merda, doncs. - Ei, ei.
T’he convidat i no vens. Nikoumouk.
- Ei. - Hi ha una dona quediu que és la teva mare.
Què?
- Una nòvia del meu pare? - No.
Diu que es diu Yvette.
- Yvette? - Sí.
Doncs digue-li a la Yvette que no tinc mare, que és una mentidera i que...
- I que es folli sa mare! - Sí.
- Sí? - Exactament.
Ei, Didier.
Ves-hi, sisplau.
Aguanta.
Ja t’ho havia dit!
És el meu germà!
6.000 persones, hòstia. 6.000.
Estàs o què?
Ara surto. Ara surto, tio.
Eh?
Que ara surto!
Ei, Shen!
Surts o què? Va!
Sí, ja surto.
Heu de sortir, nois.
Ja sortim.
SUPRÊMES
EN RECORD DE LADY V, PATRICIA SULLÉ, MÉO, RICHARD AUJARD
I TOTS ELS QUE VAN MORIR MASSA JOVES.
Tant si veniu del 95, del 75, del 91 o del 92...
tots representem els suburbis!
Saint-Denis! Saint-Denis!
Va, tu!
Em distreus amb aquest cap d’elefant que tens!
Com a mínim tu tens text.
Si em fots el cap al davant, no. D’acord.
D’acord.
No ho he entès.
No sabia si estaven gravant o no.
Sí que gravaven. Ha dit que no tallessin.
AQUESTS SUBTÍTOLS HAN ESTAT ELABORATS AMB EL SUPORT
DEL DEPARTAMENT DE CULTURA DE LA GENERALITAT DE CATALUNYA.