Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
На какво може да се надява един млад човек,
който се ражда в един бездушен квартал,
живее в грозен блок,
заобиколен от своеобразен парад на грозотата?
Обществото предпочита да отвърне поглед
и се намесва само когато се гневи или за да наложи някаква забрана.
Наричат ги тагъри. Нощем те не се отделят от стените,
въоръжени с маркери или със спрейове с боя.
Особено обичат вагоните в метрото.
Тези терористи, въоръжени със спрейове с боя, са още деца.
Малик Усекин, 22-год. студент, почина от сърдечен арест
вследствие на полицейски побой.
Малик - повече никога
Свихме спрейове.
Замалко да ме наръгат!
Ако някой ми нашари графитите, ще го пречукам!
- Страшен си! - Получава ли се?
Оставете ми вратите!
Бирите у кого са? Дай насам!
Разбира ли се?
Внимавайте.
Хайде, по-живо!
Точно така!
- Хей! Елате насам! - Не е зле.
- Снимай, бързо! - Ще ни пипнат.
Готови ли сте?
- Спокойно. - "Сюпрем Ен Те Ем"!
Да се махаме от тук.
"С Ю П Р Е М"
Обществото подаръци не прави и цепи секундата на две.
Според шоумени и политици рапърите са глупаци.
Писна ни от съдебни грешки, майки ронят сълзи тежки...
Татко носи печено месо за вечеря. Как сме?
- Къде беше? От два дни те търсим! - Целувах задника на Господ.
Той те поздравява.
- Господ няма ли душ? - Джиджи!
- На нищо не приличаш! - Скъпа, колко си хубава!
- Къде е якето? - Кое яке?
- Трябваше да го занесеш на Такини. - Занесох му го.
Тогава защо ми досажда от три дни?
Пак ти казвам - плаща ти се само ако връщаш дрехите след снимките.
- Ти си куриер, нищо повече. Ясно? - Кристално ясно.
Дай ми един панталон за днес.
Отивам при баща ми. Моят е отвратителен.
- Искам си якето. - Работя по въпроса.
Хайде, продължаваме.
Готино е да си губиш времето, но ние се готвим за концерт.
Извинявайте. Давайте.
Убийци директно от Север!
Ще ти разкажа някои неща и без да се хваля,
изкуство това ще нарека.
Ще ти разкажа някои неща и без да се хваля,
изкуство това ще нарека.
Убиец номер едно, ти зъзнеш в студа.
Но дали си убеден в каузата като мен?
Чувате ли ме добре?
Аз съм от къде ли не. И да ми звъниш сега,
- няма да те отразя. - Затварям.
- Смееш ли се? - Рапирате на френски, смешно е.
- Смешници! - Какво?
Рапът е за американците. Не знам какво се опитвате да правите.
Ще оставим следа. И не само по стените!
- Я стига, Соло! - Нищо не разбираш.
Взе се за американец, защото носиш гравиран пръстен!
- Въпросът не е в това. - А в кое?
Ще ми говориш, като постигнеш нещо.
Ако аз хвана микрофона,
ти ще се сплескаш на някой стол и ще си затвориш устата. Ясно?
Супер. Гледай.
Ето го моя стол.
Нямаше ли нужда от група за събота?
- Да. - Нали си много добър.
Ами да, ела.
Стой кротко! Кой размер дрехи носиш?
- Отговаряй, копеле такова! - "М".
- Татко, качи ми раницата. - Няма ли да ядеш вкъщи?
Не, ще направя едно кръгче.
Дидие! Къде ти е косата?
Кой е там?
Отговори, тъпако! Знам, че има някого!
Защо не отговаряш? Замалко да те фрасна!
Какво пишеш?
Остави.
Дневник ли си водиш?
Какво има?
Нищо. Пишеш, това е хубаво.
Такъв е животът.
Какво има, глупако?
Знаеш ли за концерта на Скуат и Соло?
Да.
Мислят се за номер едно.
Ще им покажем, че са номер две.
- Не разбирам. - Ще участваме.
Не си го направил, нали?
Луд ли си? На коя планета живееш?
Какво ще правим на сцената?
- Ще го направим. - Кое? Степ ли ще играем?!
Ти играй степ, аз ще рапирам. На сцената, с микрофон.
Разбра ли?
Всички ще ни гледат!
По дяволите...
Текстовете ми не стават.
"Текстовете ми не стават." Ние се справяме с всичко!
- Какво ти става? - Господа...
Не ни ли познавате вече?
Ще си татуирам знамето на задника. Поне няма да си губим времето.
- Този концерт ще е пълен погром! - Още по-добре!
Ние не сме рапъри!
- Ти приличаш на ловец на раци. - Португалецът, много приказваш!
- Дай да си дръпна. - Няма смисъл...
- Хайде, пробвай нещо. - Какво?
Да видим как се получава.
Предизвикваш ме...
- Каквото се сетя? - Искам да ме впечатлиш.
Идвам в дома ти и награбвам сестра ти...
- Не. Да запазим приличие. - Идвам със сестра ти...
- Искаш да сме прилични? - Защо...
Идвам, ядосан на сестра ти...
- Това става ли? - Да.
Тя добре знае,
че животното в мен ще захапе жертвата, която държи в плен.
Не спирай.
- Не прекалявай. - Добре е, не спирай.
- Искаш да продължа? - Да.
- Подай ми дума. - Давай.
Стига, да не съм някаква машина?
Давай натам. Получава се.
- Наистина ли? - Продължавай.
Хармонично, атрактивно...
Хармонично, атрактивно думите редим.
Ние сме най-готините в Сен Дени.
С този рап съм като акробат.
От улицата на живо - това е моят свят.
Ако смееш, премери сили с нас...
Ще те смачкам, тук си у нас.
- Да, Джое Стар! - Да, да, да!
И Кул Шен!
- Това съм аз - Кул... - Шен!
- Говоря глупости. - Готино е.
Не става. Чакай.
Аз съм автентичен, стоя отстрани.
Радикално противоположен, сензационен.
Да го духате всички!
- С отворени очи. - Във всички пози.
- На някоя пейка, някъде натясно! - Пълни глупости!
То е ясно!
- Глупак. - Беше добре.
Не е добре. Не става.
Чакай, припевът.
- Това е припев, братле. - Кое?
"Удава ми се, то е ясно. Да го духаш!"
Във всички пози! На някоя пейка, някъде натясно!
- То е ясно. - Удава ми се.
Във всички пози. На някоя пейка, някъде натясно!
- Не, то е ясно! - Как така "не"? "То е ясно!"
Удава ми се, то е ясно. Да го духаш!
На някоя пейка, някъде натясно! То е ясно!
Стига с това, не става.
На мен ми харесва.
- Глупаво е. - Говорим за нашата пейка.
"Удава ми се, на някоя пейка, някъде натясно!"
Защо не записваш това, което казвам? Виждам, че не пишеш.
Не го записвам, защото не струва.
Това е добро, запомня се.
Слушам, капитане.
Аз бих добавил нещо.
Искаш ли да отидем у Ес? Нямаме музика за този текст.
Франк, да си виждал слънцето днес?
- Той твори! - Творец!
Върши си работата, не спирай.
- Великият Мастер Ес! - Засегна се.
Не спирай!
Дидие! Радвам се да те видя!
- Как си? - Не те очаквах. Какво правиш тук?
Знаеш, че не пропускам храна на аванта.
Видя ли баща си? Страхотен е!
Как си, чичо?
- Какво е това? - Дрехите ми.
Нали съм на улицата, мислех за малко да се прибера вкъщи.
- Ела да танцуваме. - Дойдох да хапна.
- Стига. - Сериозно, дойдох да ям.
- Ела с мен. - Не.
Недей така.
Не те ли е срам да идваш на рождения ми ден,
след като не съм те поканил?
Какво правиш тук?
От кого открадна този панталон?
- Купих го. - До над глезените ти е!
Знаете ли синът ми с какво се занимава?
Краде.
Рисува по стените като 10-годишно дете.
Танцува по клубовете, спи на улицата и пикае в метрото.
Той е клошар.
За нищо не става.
Престъпник.
Знаеш, че не говоря креолски.
Караш ме да се срамувам, Дидие Морвил.
Ти си едно нищо.
Нищо.
Махай се.
- Какво правят? - Хайде, ела.
Заради него сме тук.
Ще дойде.
Свирим с групата.
- По дяволите! - Успокой се.
Как да се успокоя? Трябваше да уточним някои неща.
Сега какво? Няма никого!
- Виж, ето ги. - Какво правят тук?
Казах им, че ще се чакаме горе!
Здравейте.
Здравей, братле! Бандата е тук!
- Здравей. - Как сме?
- Дидие тук ли е? - Още не е дошъл.
Какво прави? По дяволите!
- Ще дойде. - Язид, какво е станало?
- Ченгетата! Тези тъпи копелета! - С Дидие ли беше?
"Сюпрем Ен Те Ем"... Кои поред искате да сте?
- Колко групи участват? - Ние сме първи!
Първи! "Сюпрем Ен Те Ем" са тук!
Къде беше? Измъкни ни от тази каша!
- Смени тона! Нали дойдох! - Цялото предградие е тук!
Защо си се сдухал така?
- На сцената! - Хайде, хайде!
Къде са "Убийците"?
Как сме?
"Сюпрем Ен Те Ем", Сен Сен Дени!
- Донесе ли си стола? - Не ме мисли.
Това е първата ти сцена! Само да не си повярваш!
Сладур!
Спокойно, Шен, това е просто рап.
Тук ли сте? Да, да, да!
Май има доста хора тази вечер?
Тук ли са всичките ми приятели брейкъри?
Тук ли сме, Сен Дени?
Тази вечер улицата е на сцената!
"Сюпрем Ен Те Ем". Шен и Джое!
Тони, Реак, Лазер, Лейди Ви и моят приятел Язид!
Меди, Каст, моят приятел Джое. "Сюпрем Ен Те Ем"!
Давай, диджей!
Новата звезда на небосклона...
- "Сюпрем Ен Те Ем"... - Винаги в действие.
- Аз съм тук, така обичам. - А ти ме гледаш във очите.
- Чуй добре какво ще ти кажа... - Знам решението на тази задача.
Чуй как се лекува болката в душата.
Предлагам брутален лек, фатален. Разтвори раната, Кул Шен!
Шен съм аз - словесната содомия е моя идея.
Удава ми се, то е ясно. Да го духаш! Това е нашето мото!
Да го духаш! Това е нашето мото!
Да ви чуя! Ръцете горе!
Джое Стар поема след мен със същата страст същия рефрен.
Целта е ударена, затягаме захвата.
Арогантността ни жили, пишем тежки рими.
Приятелите ни са също хардкор като нас!
Каквото и да е твоето приключение, "Да го духаш!" е нашето послание.
Майка си поздрави, перверзно я целуни
от мен - Джое Стар!
Мангизите стисни, играчките извади.
Може още да не си разбрал, че тази вечер е наша, наша, наша.
Моите хора са до мен, от тях съм заобиколен.
Ще мачкам и ще тъпча, а някой ще се гърчи.
Да го духа! Това е нашето мото!
Хардкор съм аз, неумолим. Нямам враг непобедим.
Удава ми се, то е ясно. Да го духаш! Това е нашето мото!
Събудихте ли се?
Страхотно! "Сюпрем Ен Те Ем"!
"Сюпрем Ен Те Ем"!
Искам хаос!
Давай, диджей!
Давай, диджей! Давай, диджей!
Направи усилие в текста ми да вникнеш без насилие.
Следвай мисълта ми, фразата ми проследи.
Виж как с думите играя, темпото следвам до края.
Виж как звуците извайвам и господарите на рапа смайвам.
Чуй гласа ми, аз съм от Сен Дени!
Моите хора изтръпват, щом думи почна да редя,
думите от севера оставят следа.
Понякога текста трябва да свия, рапът е моята стихия.
Чиста проза е моята цел. Пробвай да се състезаваш с мен.
Влизам в твоето съзнание, налагам своето послание.
И играта минава на друго ниво!
Следвай бийта, бъди с него едно. Изкуството ни е уникално.
То е моята страст.
Удава ми се, то е ясно. Да го духаш! Това е нашето мото!
Да го духаш! Това е нашето мото!
Сен Дени! Събудихте ли се вече?
Да!
"Сюпрем Ен Те Ем"!
Ние сме тук!
"Ен Те Ем"! "Ен Те Ем"!
Кой кого ще убие сега?
Дидие, следващия път трябва да влизаме в припева по-рязко.
- Заедно. - Нищо не разбрах.
Какъв следващ път? Днес свършихме каквото трябваше.
Няма да има следващ път. Не сме рапъри, ти го каза.
Щом Соло и Скуат рапират, и ние можем.
Реши, че искам да им приличам?
Ще репетираме веднъж-два пъти, и готово.
Казах "не"! Какво не разбра?
Браво.
Търся "Ен Те Ем".
- Те са там. - Благодаря.
Господине...
- Госпожо... - Добър ден.
Добър ден.
Да не търсиш кола за Гей прайда?
Аз съм Франк, приятел на Джиджи. Онази вечер ви слушах в "Глобо".
- И? - Искам да бъда ваш мениджър.
- Мениджър на какво? - На групата, която беше на сцената.
Няма никаква група. Участвахме в концерта, нищо повече.
Ако спрете сега, ще е жалко.
- Какво ти казах? - Не бях виждал подобно нещо тук.
Имах чувството, че слушам американци.
Американци!
Кул Шен! Джое!
- Какво значи да си наш мениджър? - Ще подпишете договор.
Имам контакти в музикалния бизнес. Ако искате...
- Какво правиш, като не мечтаеш? - Пресаташе съм на Жан-Пол Готие.
Май има нещо, което не си разбрал.
Ние се занимаваме с рап, не сме...
Видя ли ни как изглеждаме?
А вие с какво се занимавате, като изключим това?
- Какво те интересува? - Кои са членовете на групата?
- Всички. Това проблем ли е? - Всички.
- Той в групата ли е? - Той, той. За него не сме сигурни.
Това са танцьорите, това е моят човек.
Диджей Ес е нашият диджей, Виви е хореографът.
- Всички. - Приятно ми е.
- А ти, приятел? - Аз съм на 16.
Затова не гълта дима.
Аз ги пазя.
Ясно.
- Каквото правим, е заедно. - За всичко е така.
Мисля, че разбрах. Първото, което ще направим,
- е да изпратим демо... - Нямаме демо.
Трябва да направите.
После може да помислим за няколко участия.
Какви участия?
Само не се опитвай да ни прекараш. Във вечеринки не участваме.
Никакви вечеринки, обещавам. Довери ми се.
С две думи, групата е около 30 души, рапирате и се казвате...
"Да го духаш!".
"Сюпрем! Да го духаш!" - "Сюпрем Ен Те Ем".
Мисля, че разбра.
Смени си панталона.
Вторият куплет е за медиите специално
и за всички, които позорът възмущава,
но истината представят стъкмена, натъкмена...
Ако имате текстописец, ще е по-добре.
- Моля? - Ще е съвсем различно.
- За пръв път споменаваш текстописец. - Чуваш ли се?
- Притрябвал ни е някой нагаждач! - Спокойно. Това се прави често.
Не се обиждайте, но нищо не ви се разбира.
Твоят текстописец за какво ще пише? За нас?
За предградията? Не ги е виждал! И с такси не е минавал оттам!
- Тук пишем за всичко. - Хип-хопът не е пазар, а философия.
Да, така е. Но след година може и да не съществува.
- Преди да откажете, си помислете. - Чуй какво ще ти кажа.
Да го духаш!
Това разбра ли го?
- Това се казва текст. - Момчета...
- Ще ти звънна. - Копелетата искаха да ни прекарат!
- Надраскайте всичко! - Спрете! Спрете!
Стига! Моля ви, престанете!
Добър ден, госпожо.
Какво значи "Ен Те Ем"?
Не сте си у дома!
Другаде ще говориш от името на майка си!
Остави. Няма смисъл.
Първо, нямам майка. Тук всички ли сте такива?
Идваме да пеем безплатно, а вие мятате разни неща по нас!
- Млъкни и си върви! - Трябва да си носиш отговорността.
Спрете да се правите на интересни! Тук сте в Трап!
Да не се взе за корсиканец? Не сме дошли да ви вземем бизнеса,
дойдохме да се представим.
Разкарайте се. Не сме тук заради вас.
Има хора, които обичат музиката.
Сен Дени, тук ли сме?
Музика!
Давай, пускай!
Сен Дени, тук ли сте?
Отпуснете се, тук сме, за да си прекараме добре.
Тук сме у нас!
Хамалинът дойде с помощник - егоцентричен убиец,
лингвистичен гладиатор, инквизитор на стила.
Куршумите не го ловят, арогантността му е в кръвта.
От поетична лудост воден, като езиков акробат е той,
без да е подсигурен, поема рискове безброй.
Бугимен, Бугимен!
Аз съм Бугимен, Бугимен.... Бугимен, Бугимен....
Хей! Какво правите?
Давай! Удари го!
- Стига! Престани! - Пусни ме! Пусни ме!
Ако след тъпите ти участия ще се връщаме пеша,
като някакви глупаци... Освен това ни изпочупиха оборудването!
- Пълно поражение! - Дрехите как са?
Джиджи ще ми счупи главата.
На кого му пука за дрехите!
- Какво ще й кажем на Джиджи? - "Да го духаш!"
Шегуваш се, нали?
Тази вечер беше пълна излагация.
Чино, остави този пистолет! Писна ми!
- Той ни защитава! Биха ни! - Я ме чуйте!
Идвате от Сен Дени, не от Бронкс!
Идеята не е да палим войни, а да правим музика! Ясно?
Сложно е дори когато публиката ви разбира.
Как да правя музика, като ме замерят с кенове?
Просто ще отменя участията.
Другия път започваме с "Ескалибур". Така всички ще си затворят устата.
Ще бъдеш страхотен, Джое - ще влезеш с доспехи,
със сабя, с лък, на кон... Ето така!
Гледай си работата, Клаудия Шифър! Ти да не би да имаш стил?
Ще ти покажа как се прави, щом на теб не ти стиска.
Луд ли си? Ще те блъснат!
Задник! Щеше да го блъснеш, копеле мръсно!
Поне се случва нещо.
Така ще накараме студиата да ни уважават!
Кои студиа? Тези, дето настояват за текстописец?
- Това е друга история. - Правя каквото мога, ясно?
- Майка ти пусна ли касетата в "Сони"? - Майка ти кого познава в "Сони"?
- Ти щеше да ме блъснеш, нали? - Беше по средата на пътя.
- Не исках да бутна такъв талант. - Пеех опера.
- Ти за кого се мислиш? - Защо питаш за "Сони"?
Те са ми приятели. Ако искате, ще ви уредя среща.
- Твои приятели? - Имам познати в музикалния бизнес.
Ако си търсите звукозаписна компания, няма да е трудно.
- Кой е този загубеняк? - Откъде да знам!
- Какво искаш? - Казвам се Себастиен Фаран.
Гледах ви, когато подгрявахте за "Убийците".
Хареса ми. Тази вечер дойдох...
- Но не беше толкова хубаво. - Я по-леко...
Във вас има потенциал. Ако търсите звукозаписна компания...
- На колко години си, приятел? - На 19.
Аз го харесвам. Качвам се.
Хайде, тръгвай. Да обиколим града.
Писна ми да се шляя по улиците.
Какво е това?
Сериозно? Имаш телефон в колата?!
- Приятел... - Голяма работа си!
- Имаме телефон в колата! - Сядай!
Ние сме шампиони!
- Сядай! - На всеки ли можеш да се обадиш?
- На когото искам, когато искам. - Обади се на бръснаря си.
- Много концерти ли имате? - Мениджър ли искаш да ни ставаш?
Много си млад. А и вече работим с Франк.
С русия ли?
- Да. - Плаща ли ви?
Ако не ви плаща, не е истински мениджър.
Знаеш ли поне какво означава "Ен Те Ем"?
Ако сме 30, няма да успеем.
- Не е възможно. - Така ли?
И кои сме "ние"?
Май вече се мислиш за част от екипа?
- Дори "Ай Ем" са само шестима. - Марсилците с египетските имена?
Съжалявам, но нямам желание да приличам на тях.
"Да го духаш".
- Какво каза? - "Да го духаш".
Нали ме пита какво значи Ен Те Ем, като се подсмихваше?
Да не си някой сериен убиец?
Шегуваш ли се?
Кой си ти?
- Не задавай въпроси. Качвай се. - Ако пръдна тук, отивам в затвора!
Точно така!
Тихо! Престани! Нашите спят!
Корбей
Витри
Нантер
Мо
Сарсел
- Да го духаш! - По дяволите! Останаха без глас!
Концентрирайте се.
Вдишайте.
Издишайте.
Вдишайте.
- Издишайте. - Да не мисли, че ще правим хор?
Забрави ли колко глас ти остава на 20-та минута от концерта?
Аз рапирам в нощни клубове. Няма да пълня стадиони.
В това състояние и в клуб не можеш да рапираш.
Нямаш глас, приятел.
Давай! Да видим дали нямам глас! Смешници такива!
Хайде, давай.
Сега вие.
Все едно пред мен стоят "Тръст".
Никой не вярваше в тях.
Първо искам да обсъдим някои подробности.
- Името на групата. - Името остава!
- Няма да сменяме името! - Името е страхотно.
- Най-доброто след "Секс Пистълс". - Не се сещаме друго подходящо име.
- За обложката мислехме... - Мондино.
Мондино.
"Телефон", Башунг, Джони, Принс...
- Мадона. - Боуи.
- Знаете ли колко ще иска? - Безплатно.
Познавам го. Работим заедно при Готие.
- Да... - Да!
Естествено...
- За афишите... - От 2 г. правим графити в Париж.
Все нещо разбираме от реклама.
- Рекламната кампания? - Имаме участия в предградията.
- Те са хит! - Върви доста добре.
Супер. Нещо друго?
Всъщност сме 30 души.
- Ще ви представим другите. - Кои други?
- Казахме ти, има още 30 души. - 33-ма сме.
Друг път. Тук сме за албума.
- Аз имам само три плика, Себастиен. - Идеално.
Ще донеса договорите.
- Видя ли му обувките? - Ходи без чорапи.
Това за кого е? Вземи.
Мамка му!
- Какво правиш?! - Изчезваме.
- Какво ти става? - Тръгваме си.
- Не сте подписали. - Взимаме парите и изчезваме.
- Не говори глупости. Седни. - Какво ще правим тук?
Огледай се! Този има златна писалка, а ние сме със скъсани обувки.
Нямаме работа тук. Онзи неслучайно искаше да ни натресе текстописец.
Това е само аванс. Ще спечелиш много повече, ако запишеш албума.
За какъв албум говориш? Албум ли ще правим?
Не знам как се прави албум.
- 10-12 парчета, не е сложно. - За кога?
Когато сме готови. Какъв ви е проблемът?
Ти имаш ли 10-12 парчета?
Никой от нас не е записвал албум. "Ай Ем" са написали 180 текста,
преди да влязат в студиото. Ние колко имаме?
Един! Да се махаме!
По-важна работа ли имаш?
Ние сме от Сен Дени, нали?
Хайде.
- Много си се разприказвал днес. - Получих чек.
- Нямам сметка. Кой ще се погрижи? - Дай на мен.
Спокойно, дай на мен. Благодаря.
В Югославия Европа наложи успокояване на военните действия.
След 3-дневно чакане хуманитарният конвой
влезе в предградията на Вуковар.
Победата е скромна, тъй като сраженията продължават.
Както казахме в началото, миналата нощ бе тежка за Во ан Велен
след противоречивата смърт на един млад мъж. Ето фактите.
Тома Клодио бил на 21 г.
Возел се на мотор. За разлика от водача, нямал каска.
Загинал в сблъсък с полицейски автомобил вчера, в 15,30 ч.
Да умре на 21 г... В катастрофа с мотор.
Не е честно.
Полицията го уби! Полицията и никой друг!
Полицията!
Барикади, коли в пламъци,
сблъсъци между полицията и протестиращите,
нападки срещу пожарникари и журналисти... Кадрите са ужасни.
Трима за два месеца. Срамно е.
Това ли е полицията?
Тома лети с мотора, седнал зад Лоран...
Чуват се различни версии.
Според полицията Лоран се е уплашил...
Не искаме правосъдие с двоен стандарт.
За ченгетата всичко е приключило, но то едва сега започва.
Няма да им се размине.
Истината е мое задължение, мълчанието води до унижение.
Тъжно е да се признае, но не си разбрал...
Движението изразява гнева от случилото се с Тома.
Какво искат? Да отмъстят за смъртта на приятеля си.
Светът на утрешния ден принадлежи на теб и мен.
Ще решаваме проблеми, а те са все по-тежко бреме.
Заради правото на равенство
съм готов на гражданска война.
Тук ли е оргията?
Какво става?
- Сега, Шен. Един момент. - Какво му става?
Къде беше? Започнахме преди пет часа!
- Добре. - На теб говоря!
Може да имаш изглед към Айфеловата кула, но няма да ми говориш така!
Какъв ти е проблемът?
Проблемът е, че знам колко струва студиото на ден!
Какво става?
Всичко е наред, Кул Шен.
Дойдох, нали?
Ето ме, тук съм.
- Благодаря. - Започваме.
Три, две, едно, начало!
Да живееш във Франция, е голям късмет -
страна с некадърници безчет.
Щом той е в екипа ти, нямаш грижи!
Насилието се превърна в банален акт.
Погледни младите в очите в някой краен квартал.
Ти, на високия пост, чуй моя апел.
Не ни опъвай нервите до краен предел.
Да гледаш тъпо и пасивно, никой няма да ти позволи.
Това поколение е готово да ви прати в забвение.
- Това поколение... - Много добре!
Защитаваме младежите в неравностойно положение.
Правото на равенство е нашата истина една.
- Или се гответе за гражданска война. - Супер!
Писна ни от голи обещания.
Светът на утрешния ден принадлежи на теб и мен.
Чуй пак този рефрен.
Той е нашият американец.
Вижте го, все едно е на сцената!
Сега ли идваш?
Как са вкарали това нещо тук?
Поне 25 метра е.
Пет пъти колкото вратата е!
Би ли ме изслушал?
- Носиш ли си текста? - Какъв текст?
Нищо ли не си написал?
- Спокойно, шегувам се. - Спри да ме дразниш.
Виж го ти...
- Това не е текстът. - Това е един стар текст.
- Какъв е този парцал? - Като рока е - колкото е по стар,
толкова е по-добър.
Аз бъркам ли ти се в текстовете?
И аз пиша текстове. Може ли да опитам?
- Има по-важни неща. Джое, ти си. - Слушам!
- Язид, направи се на мажоретка. - Имало по-важни неща!
Започвам.
Пусни му по-силно звука в слушалките.
- Така добре ли е? - Да вдигне микрофона.
Вдигни микрофона.
- Няма ли упътване? - Нагоре!
- Какво не разбираш? - Как да вдигна микрофона?
Знаеш този жест, нали?
Започваме.
Млъкнете за малко, да го чуем.
В този позор, наречен предградие...
- Да наложа своето присъствие... - Браво, Дидие!
Отначало.
Джое! Джое!
Отначало. Стига, първи опит ми е!
- Свали ги. Чуй ме. - Ще повторя.
Чуй ме! Няма да имаме втори шанс. Сега сме ние, утре ще е някой друг.
Няма да се върна да слагам окачени тавани с баща си.
Моля те, следвай музиката. Преди малко изпревари бийта.
Това съсипва всичко. Просто се успокой.
Брой наум. Имаш 4 такта интродукция.
- Хайде, пускай. - Давай.
- Това ме дразни. - Остави го.
- Мислех, че ще правим оргия. - Концентрирай се.
В този позор, наречен предградие...
Спри. Спри.
- Да ви вземат мътните, копелета! - Ако обичате!
- По дяволите! - Искаш ли да ускорим темпото?
Не рапирам като американците!
- Нищо не ускоряваме. - Майната ви!
- Чуй ме... Чуваш ли ме? - Да.
Остави текста, знаеш го наизуст.
Имаме цял ден.
Ще се получи.
После ще го наместим. Ще ти помогна за началото.
Открий си едното ухо. Ще ти помогна.
За началото.
Помагам ти за началото. Пускай!
- Спокойно, ще се получи. - Мамка му!
Давай.
В този позор, наречен предградие...
В този позор, наречен предградие,
от малък искам да наложа своето присъствие.
Не бачкам и не прося, да ми е лесно, е мечта
и знам, че всяко бачкане ще ме докара до ръба.
Помислете само колко хора са така.
Защото извръщате очи
от социалните проблеми, които ни морят,
а те еднакви са във всички посоки на света.
Не е изненада,
че агресията надделява.
Не се вълнувате от нищо,
което семействата ви не засяга.
Като поискаш, си голяма работа!
Вдъхновяващо е да се чешеш по топките!
Проклето копеле! Беше страхотно! Какво стана?
Разбрах, трябва да я карам спокойно.
- Хайде пак. - Къде изчезнаха всички?
На колко години сте? Концентрирайте се за две минути!
Ти за кого се мислиш?
Спрете да ни досаждате! Вървете си!
- Имаме работа! - Какво става?
Бутнаха една колона върху пулта!
Не е било нарочно.
- Кой го направи? Внимавайте! - Колоната не беше твоя, нали?
Мислиш ли, че ми е до твоите простотии?
- Успокой се. - И до тъпите ти проблеми?
- Чуй го как ми говори! - Дръж се възпитано! Защо се смееш?
- Защо се смееш? - Споко, всичко е наред.
Ще се успокоя, когато приятелите ти започнат да се държат професионално.
- Утре ще си останат вкъщи. - Какво ти става?
Мислиш, че можеш да ни уволниш?
- Копеле мръсно! - Ти ли ще решаваш?
- Всичко е наред! - Ще дойда и утре.
И вдругиден също!
- Дидие! - Какво?
Я се успокойте! Какво ви става? Мир, любов и забавление!
- Забавляваме се! - И записваме албум.
- Чу ли го как ми говори? - Стига.
Ако обичате. Да запишем беквокалите. Така всички ще се успокоят.
Никой няма да си тръгне, да знаеш.
- Това ли казах? - Не, но аз ти го казвам.
Момчета...
- Готови ли сте? - Готови сме.
Пускай музиката!
- Спокойно, Колт. - Готови са.
Колт, вдясно, нищо не разбира.
- Давай, Язид - Увеличи звука, да чуваме.
Страшен си. Това е най-добрата идея, която си имал.
Какво щяхме да правим без теб?
Сен Дени! Сен Дени!
Това е за теб.
Това е първият ни максисингъл.
Нещо като миниалбум, преди да издадем истинския албум.
Продадохме 30 000. Вече.
Все едно сме продали плочи на почти целия "Парк де Пренс".
Не е зле, нали?
Ще го чуя.
Това новата ти прищявка ли е да записваш плочи?
Сериозно е.
Подписахме с музикална компания - "Сони", те ни подкрепят.
За това ни се плаща.
Работим, разбираш ли?
Това е истинска работа.
Аз и Бруно пишем текстовете,
а Диджей Ес прави бийта.
Бийта?
Музиката.
- Инструменталната част. - Момент, не те чувам.
- Аз не чувам музика. - Нормално, още нищо не си чул.
Не мислиш ли, че ме излагаш с твоето "да го духаш"?
Първо по стените, сега издаваш плочи...
Кога ще спреш да привличаш вниманието
и най-после ще се впишеш?
Като се връщам от работа, навсякъде по стените виждам това тъпо име -
Джое Стар...
Да...
За да създаваш музика, е нужен интелект.
В музикалната компания не ти ли казаха?
Наистина не разбирам защо не мислиш за мен
и за възпитанието, което съм ти дал.
- Възпитанието, което си ми дал? - Да.
Това ли каза? Опасна работа си! Възпитанието, което си ми дал?
Би ли ми казал какво възпитание си ми дал?
Получавам ритници от 5-годишен. Това ли наричаш възпитание?
Или това, че ме накара да изям зайчето си, че ме лиши от майка ми?
Прати ме да спя по пейките, като клошар.
Това ли наричаш възпитание? Така ли възпитаваш сина си?
Трябваше да ме изгониш заедно с нея. Това трябваше да направиш.
- Махай се! - Или какво?
- Веднага! Махай се! - Или какво?
Ето ме пред теб! Какво ще направиш? Кажи де!
Ще ме удариш ли?
Ще ми счупиш метлата в гърба? Ето ме, давай!
Пред теб съм! Давай, удари ме! Удряй!
Удряй! Ето ме!
Пред теб съм. Моля те, удари ме.
Сами сме, никой няма да види. Удряй!
Удари ме по лицето! Както преди!
Не искаш ли? Няма ли да ме удариш както правеше преди?
Какво направи на майка ми, че тя не се върна за мен?
Какво й направи?
Не искам да те виждам повече!
Не искаш да ме виждаш? Жалко!
Не само тепърва ще ме чуваш, но и ще ме виждаш навсякъде!
Запуши си ушите и си затвори очите, ще се вдигне шум!
Виж го този.
Постоянно праща топката в трибуните.
- Има фал! - Има фал!
- Какво правят? - Здравей, Дидие.
Здравей, Жозеф.
- Не може да бъде... - Баща ти хареса ли плочата?
- Не се отказвай. - Давай!
Давай, мамка му!
Кой пропуска такъв шанс?
Не може да бъде! Това не е нормално!
- Дюстабанлия да беше... - Стига!
Не говори така за играчите!
Ти избра да правиш рап, остави ни да играем футбол!
Какво ти става?
Кристиан, имаш ли нещо против да вечерям с вас?
Разбиране не търся, а решение на проблеми,
които в предградията засягат малки и големи.
Информаторът не бива всичко да разкрива,
но истината е една и съм длъжен да я споделя...
Това вече е отвъд очакванията ни.
От няколко дни град Сартрувил е в плен на размирици.
За да се опитаме да разберем тези млади хора,
ще разговаряме с рап групата "Ен Те Ем",
чийто максисингъл се превърна в гласа на тези млади хора.
- Ен Те Ем, здравейте. - Телевизията!
- Стегнете се!
- Пооправете се малко. - Здравейте.
Бунтът в предградията съвпада с издаването на първата ви плоча.
Веднага те спирам. Не те повикахме, за да говорим за предградията,
нито да ни обявяваш за представители на нещо си.
Тук сме заради музиката - с това се занимаваме.
Представляваме единствено приятелите си.
Защо говорите с нас за бунтовете? Идете в Сартрувил.
Ще се възползваме от това, че сте дошли чак дотук.
Това е днешният вестник. Наричат ни "зулуси".
Благодарение на вас, журналистите,
хората ни свързват с истории за изнасилване и нападения с нож.
Смесвате всичко. Ние правим рап. Държим микрофони, не пищови.
Мир, любов, единство и забавление!
Истинските гангстери са ченгетата и политиците.
- Точно така! - Хвана ли го?
Предвид името и текстовете ви,
защо не опитате да загасите пожара, вместо да го разпалвате?
- Какво ти казах току-що? - Какъв ти е проблемът?
Рапът има нещо общо с бунтовете, колкото и с войната в Кувейт!
Спри камерата!
Хайде, върви си!
Извади камерата! Ето, снимай това!
- Къде беше? - В Сартрувил?
Кой ти причини това? Ти млъкни!
- Тихо. Къде беше? - В полицията.
Ето какво правят ченгетата! Ето какво ни причиняват!
Чуйте ме! Всичко ще бъде наред!
Марио, ти ме познаваш.
- Ще има концерт. - Аз съм мениджърът. Какво става?
Ако обичате! Нямаме разрешение, но ще намерим някакво решение.
- Как така? - Станала е някаква грешка.
Какво става? Няма никаква грешка! Вербалната агресия е недопустима.
Текстовете на Ен Те Ем внушават омраза към властите.
Затова...
Правим нужното, за да успокоим духовете.
Концертът ви в Мант ла Жоли няма да се състои.
- Напротив, ще се състои. - Поне веднъж направете нещо добро!
Ще пуснем на сцената Ем Си Солар, но не и Ен Те Ем.
- Ще направим концерта. - Няма да мръднем от тук!
Каквото и да става, ще има концерт!
- Тук ще го направим. - Ще мине гладко като коприна.
- По-добро е от "Парк де Пренс". - Гащите ти са от коприна!
Прожекторите не работят.
Трябва да го направим сега, преди да се е стъмнило.
- Нямаш грижи. - Аз ще се погрижа за хлапетата.
Какво ще правим, като се стъмни?
Дидие! Едно хлапе иска да говори с теб.
- Кой? - Ето го, вика те.
Да започваме.
Какво искаш?
Казвам се Давид и съм ти брат.
Какво ти става? Не виждаш ли, че сме заети?
Да поговорим след концерта?
Не, изчезвай. Ако стане грозно, ще пострадаш.
По дяволите! Баща ми колко деца има?
- Хайде, прибирай се! - Чуйте!
Разбрах, че заместник-кметът иска да спре концерта.
Всички да вдигнат пръст.
Среден пръст за заместник-кмета! Кмете, да го духаш!
Давай, диджей!
Сен Дени, тук ли сме?
Аз съм автентичен, твърде типичен.
Не идентичен, а поетичен.
Призванието ми е уникално, но не и банално.
Имам първично умение, акустично.
Думите редя с мистично вдъхновение.
Напук на всеки журналист себичен, аз съм автентичен.
Ен Те Ем на истината не изневери, фактите, макар и грозни, отрази.
Бедствието се разраства със скорост дигитална.
За добра кауза се борим "Сюпрем Ен Те Ем" сме неуморни.
На автентичността си ние държим, това е рядкост в наши дни.
Често наричат автентични всякакви плъхове и мишки.
Успокойте се!
... и за всички, които позорът възмущава,
но истината представят стъкмена, натъкмена.
Не на нас тези номера,
ще те отстраним на часа.
- Светлина! - Нищо не се вижда! Светлина!
Измислете нещо!
Автентичен! Да ви чуя!
Сен Дени, тук ли сме?
Няма граница, която да ме спре.
Арогантността ме пази от удари в гърба.
Върху мен се упражняват медиите нон стоп.
Щом навсякъде съм аз, приемете таз покана
за урок по дързост...
Майка ти да не очаква от мен никаква емпатия...
Да ви чуя!
Автентичен!
Добре, добре...
Автентичен!
Улицата ражда поети. Не оспорвай, фактите са налице.
По-добре имиджа не ми петни,
не държа на първа страница да ме отразиш.
Стига критики от некадърници разни,
които съдят всеки с главите си празни.
Истината е на улицата и трудно се понася.
Едно да ти е ясно -
рапът не е нещо, което да сглобиш както ти изнася,
а и да се качиш в движение не е проста задача.
Тук журналистите се перчат, че разбират от рап.
Критика се пише лесно, за песните са нужни въображение и стил.
Добре е да си наясно отсега,
от рок към рап не се минава току-така.
И не прави грешката да ме анализираш,
защото мога да те отстраня на часа.
- Ръцете горе! - Ръцете горе!
Сега!
Аз съм автентичен, стоя отстрани
и мразя медийните паразити.
Понеже са невежи, истината изкривяват.
Така тиражите спасяват...
Не... Мамка му!
- Ченгетата? - Красавец!
Казах им: "Разкрасете ме, тръгвам на турне".
- Какво, шиха ли те? - Заради Льобьоф и хората му.
Задник! Започнал е да удря силно!
- Себастиен. Вижте. - Това той ли е?
Да, той е! Какво прави?
Каква е тази подстрижка?
Останал си без коса!
Имаме 5 ч. път. Това ще свърши ли работа?
Да пътуваме в това? Някой се мести, така ли?
- Тръгваме на турне. - Нямаше ли модел с маргаритки?
- Дидие, какво направи този път? - Виж се на какво приличаш!
- Стига сте хленчили, ще закъснеем. - Кой е този?
- Къде е Франки? - Има 10 места.
Две за Себ и за мен и осем за вас.
- Кой си ти? - Дом, мениджърът на турнето.
- Защо си ни довел този смешник? - Ние сме 22-ма.
Диджей Ес, хвани това!
Стоп! Казах 8 души. Всички места са заети.
Дидие! Дидие!
- Какво има? - Не дава да се качим.
- Има 8 места и вече са заети. - Виждаш, че сме повече от 8!
- Няма група от 20 души. - Ще ти обясня нещо.
- И аз се дразня, но местата са 8. - Взел си малък бус!
Все едно този какво говори. Свийте коли, ще се видим в Париж.
Това се казва удобство!
Ахмед, ти ела с колело, тъкмо ще отслабнеш.
Накарайте го да върти педалите!
Да го духате!
- После трябва да си поговорим. - Как можа да им причиниш това?
Да живее свободният рок!
Сериозно?
- Какъв е този смешник? - Усмивката!
Усмивката!
- Как сте? - Усмивката!
- Тръгни с другите. - Не мога, отивам в Лос Анджелис.
- Нина е бременна. - Точно сега ли?
- Да. - На този Гаргамел ли ни оставяш?
Друсан ли си? Ами групата? А албумът?
- Какво ще правим? - Вижте се, вие сте звезди!
- Сериозна работа! - Глупости! Тук смърди на крака!
В добра компания сте. Нали, Себ?
- Изоставяш ни. - Важното е, че си оставам първият.
- Недей така! - Усмивка!
Ще ставам баща! Изобщо ли не ви пука?
Това дете няма нужда от теб, ние - да! Виж ми лицето!
- Представете се добре. - Хайде, обърни и ела с нас!
- Ще си мисля за вас! - Продължавай да се усмихваш!
Ще си мисля за вас!
Сен Леже
- Дай! Бързо! - Чакай!
По-бързо!
- Гаргамел май е сбъркал залата. - Къде сме?
- Вътре да не колят прасе? - Искаш ли гребен?
Какви ги вършиш, бе? Майната ти!
Да се махаме от тук.
- Къде така? - Онзи ни опика! Няма да пеем тук!
Всички ни канят, а ти ни водиш при тези скунксове!
Дори в Мант ни показаха повече уважение.
Какви са тези кръвопийци? Дори не са чували за рап!
Тъкмо ще им покажете какво е. Дом е викнал човек за програмата.
- Нужен ни е, за да не ни опикават. - Притрябвал ни е! Ние правим рап!
Хайде, елате.
Да вървим. От Сен Дени ли сме, или какво?
Аз съм Твореца!
Идвам от Сен Дени, като моите приятели.
Обикалям всички градове, танцувам навсякъде.
В главата ми сме много, на Еф Ен налагаме мълчание строго.
Полицията - в кланицата! Това е моята мечта!
93 824!
На турне тръгнахме от Сен Дени.
Следвай моя бийт. Техниката ми е уникална!
Смачкай едно ченге за Малик Усекин!
Аз съм Каст.
Искаме да станем толкова добри, колкото е Чино с ножовете!
Майната му на Националния фронт!
Искаме хора като Джое и Шен!
Язид, продължи след мен!
Научих се да не губя и да не чакам.
Ние сме прекалено много, обръщаме буквите в цифри.
На живо от Ен Те Ем - тези 3 букви ще ни направят богати.
Животът ми не се продава.
Никой да не се заблуждава.
Парите хората развалят.
Всичко се купува, всичко се продава.
За пари дори правителствата са готови на всичко.
Гребенът ти е крив, глупако!
Татенце, сега рокът сме ние!
На онзи защо главата му е в тавана?
- Диджей, какво правиш? - Таванът е прекалено нисък.
Защо ли ми се струва...
Където и да отидем, е Сен Дени!
На когото не му харесва, да си заминава!
Не започват ли малко агресивно?
Ако убедят тях, ще убедят всеки.
На тест ли ни подлагаш?
Не, калявам ви.
Готов съм да се изправя
срещу грозната реалност, подчинена на парите.
Аз съм аутсайдер, отдалече си личи.
Богатството разпределено е от стотици години.
Светът се дели на бедни и богати, а ценностите са все същите до днес.
Често ме обзема тъга, в парите има толкоз красота.
И аз съм като вас -
обичам парите...
- Диджей, спри за малко! - Не спирай заради това пиянде!
Оставете го да говори. Какво искаш, чичо?
Изпей пак "парите хората развалят". Харесва ми.
- Пак ли да я изпеем? - Да, харесва ми.
Майната му на капитализма!
Едно, две, три! Майната му на капитализма!
Рокендрол!
Давай, диджей!
Парите хората развалят.
Дави чуя! Ен Те Ем е тук!
Ен Те Ем! Сен Дени!
Получава се!
Рокендрол!
Е?
Добре дошли в афроцентричното предаване "Раплайн".
Наши гости са почти цялата група,
която представлява антуража на "Сюпрем Ен Те Ем".
Какво означава "ен те ем"?
Какво означава ли? "Нека тагърите не мълчат".
Като рапърите отвъд океана, те вече имат многобройни участия.
Като каза на майка си, че правиш група "Да го ухаш",
- тя какво каза? - Не й казах.
Това е нощта на Сен Дени с Кул Шен и Джое Стар,
двамата фронтмени на Ен Те Ем.
Имате значка, която и аз си сложих, на която пише "Ен Те Ем".
Възприемате ли се като символ на маргинализираната младеж,
както беше с други музикални групи, като "Тръст" или "Бериър Ноар"?
Трудно е да се прави рок на френски, какво ще кажете за рапа?
Удава ми се, то е ясно. Да го духаш! Това е нашето мото!
Удава ми се, то е ясно...
Първият ви албум - "Автентичен", се продаде в 70 000 екземпляра.
Ние сме искрени. Крайни.
Някои ни определят като агресивни. Това е просто нашата гледна точка.
Това е нагласата на едно поколение,
откритостта, с която говорят за живота си.
Текстовете им са добре премислени. Звучат естествено, искрено.
Нещата са по-различни, откакто подписаха със "Сони".
Защото "да го духаш" не звучи добре,
ще ги наричат: "Нека тагърите не мълчат".
Не е толкова забавно. Представяме Ен Те Ем в следващия ни репортаж.
100 000 продадени албума без помощта на радиата...
Продължаваме с най-добрата френска рап група - Ен Те Ем.
- Кой усмърдя буса? - Как мислиш?
Откачалка.
Г-н Колт, най-големият вандал!
Хей, Колт!
Да го духаш!
По дяволите, гладен съм!
Стига!
Ще се събличаме ли?
Хайде! Сушете се и да тръгваме!
Кога ще престанете с глупостите?
Казах 8, не 20!
Платих 26 закуски! Това нормално ли е?
Остави ги, Дом. Аз изядох 4 закуски.
Каква е тази мания да драскате по стените?
На колко години сте?
Давате ли си сметка колко скъпо ще ми излязат вашите глупости?
Той чупи тавана, вместо да поиска стол.
Те водят момичета, вдигат дандания цяла нощ, а дори не правят секс.
- А аз плащам за всички! - Каза, че не правим секс.
Ти не правиш секс!
Знаете ли разликата между мениджър на турне и тоалетна чиния?
Тоалетната чиния си има работа само с по един задник наведнъж.
- Я се разкарай! - Хей! Чино!
Чино!
Ен Те Ем беше дотук.
- Дом! - Върни се!
Дом, недей така! Върни го!
Ти откачи ли? Какво ти става?
- Това беше, връщайте се в Сен Дени. - Какви ги дрънкаш?
Не виждаш ли, че с тези глупаци няма да постигнем нищо?
Ние имаме работа. Ще се видим в Сен Дени, ясно?
- По дяволите! - Плащат ви, затова ги търпите!
- Чудни ценности имате! - Ти не искаш ли пари?
Използвахте ни, когато имахте нужда от нас!
И вие сте като всички! Продажници!
Аз кръстих групата Ен Те Ем! Идеята беше моя!
Какво правите? Ние сме братя, подкрепяме се!
- Ти млъкни! - Кой си ти?
Успокойте се. Кой ви покани да дойдете?
В договора ми не пише нито "Чино", нито "Меди", нито никой.
- Ако искате да си вървите, давайте. - Мислите се за гении!
С какво си по-добър от мен, а?
Искаш да рапираш, така ли?
Върви, натам е. Тичай.
- Колт, върни се! - Преди не говореше така.
И ти ли ще им пригласяш? Да, промених се. Промених се.
Промени се и ти, ще ти се отрази добре.
- Какво искаш? - Един чек, и край!
- Внимавай, да не те фрасна! - Да не сте се побъркали всички?
Не се дръжте като глезени деца. А ти не говори глупости.
Няма да се качим на сцената без тях. Всичко ще съсипеш така. Стига.
- Аз ли съсипвам всичко? - Да, ти.
- Прибери се с тях, ако искаш. - Ти какво ще правиш сам?
- На пейката ли ще се върнеш? - Внимавай.
Какво да внимавам?
- Егоист! - Да, егоист съм.
- Спри да мислиш само за себе си! - Какво като съм егоист?
Нямам нито семейство, нито приятели. И какво?
Нямаш приятели, така ли?
- Нямаш приятели? - Да го духаш!
- Прав е, всичко съсипа. - Казах ти да си затваряш устата!
Какво правите тук?
Разкарайте се! Какво не разбрахте?
Няма да се върна на пейката! Ясно ли ви е?
Ало? Да, аз съм.
Дидие. Обаждам ти се от хотелската стая.
Исках да знам дали си получил албума ни.
Миналата седмица помолих в "Сони" да ти го изпратят.
Получи ли го?
Чуваш ли ме? Освен това исках да ти кажа,
че вече не пиша по стените, това приключи.
Сега ми искат автографи.
На улицата.
Чуваш ли ме?
Татко? Ало?
За всички, които позорът възмущава,
но истината представят стъкмена...
Не на нас тези номера,
ще те отстраним на часа.
Чакай!
Спри! Спри!
- Виви, какво правиш? - В смисъл?
- Извън ритъм си. - Аз ли съм извън ритъм?
- Вие не ме следвате! - Защо да те следваме?
Защото си му гадже?
Бруно, държат се зле с гаджето ти. Онези двамата. Те са зулусите.
От два часа те чакам. Нищо не върви като хората!
Олеле! Какво сте му направили на моя португалец?
Какво ти става? Липсват ти поддръжниците отзад?
Аз ще ги заместя.
Кул Шен! Кул Шен! Хайде всички!
Чакай, чакай. Кул Шен! Кул Шен!
- Доволен ли си, че прецака всичко? - Ако не ти харесва,
се връщай на обекта - така всички ще си починем.
Какво ще правиш без мен?
Кой оправя всичко тук? Те вършат само глупости.
- Ти закъсняваш с 2 часа и не ти пука! - Медал ли искаш?
Не ти ли стига да си капитан на кораба?
Стегни се. Ти си невидим на сцената, ако не съм до теб!
- Спри да се правиш на интересен. - Аз съм невидим, а ти си велик!
Не знам как ще блеснеш, ако ме няма, за да те спасявам.
Не знам как ще се справиш. Ако аз сбъркам, ти какво правиш?
На кого мога да разчитам? Кажи ми едно изречение от моя текст.
- Пак ли да ти подскажа? - Няма нужда.
- Аз си тръгвам. - Виви, къде отиваш?
Писна ми да слушам любовните ви разправии.
Ако си уморена, няма проблем. Това е най-готината ти хореография.
- Сещай се по-често за това. - Не ме пипай!
- Какво ти става? - Дръж се добре с нея.
- Аз се справям и без теб на сцената! - Ще видим какво ще правиш без мен!
Уморихте всички! Държите се като някакви хлапаци!
Някой да те е питал нещо? Попитахме ли те нещо?
Не говоря с теб, така че си гледай плочите и не се обаждай!
Аз си тръгвам! Да видим как ще се оправиш!
Той е луд!
Ен Те Ем! Ен Те Ем!
Бруно още ли го няма?
А Виви?
По дяволите!
Край с нас!
Ако не е единият, ще е другият!
Успокой се.
- Хайде! На сцената! - Какво ще правим без Бруно и Виви?
- Време е. Вървете. - Хайде, да се качваме на сцената!
По-живо!
Джое, време е!
Джое, чуваш ли ме?
Вильорбан, тук ли сте?
Как сте тази вечер?
Да ви чуя! Хайде!
Покажете ми, че сте тук!
Ако някой не знае, и ние идваме от предградията.
От Сен Дени!
Да ви чуя! За Сен Дени!
И там е като в Мант ла Жоли - полицейските издънки са ежедневие!
За тия, които знаят за какво говоря, да поздравим проклетите копелета!
Какво им казваме?
Да го духате! Точно така!
- Сега какво? - Пускай.
Когато бях в казармата, един капитан ми каза,
че с тази физиономия със сигурност ще свърша в затвора.
Пропусна да ми каже, че армията ще ме направи алкохолик и наркоман.
"Той е бял, аз съм чернокож..." Давай натам!
Да, Кул Шен е бял, а аз съм чернокож.
Не знам как продължава.
Какво има?
Искаш да кажеш нещо? Ела на сцената!
Ела пред всички,
да видим дали ще искаш да говориш вместо мен.
Кой се прави на интересен?
- Какво има? - Кул Шен! Кул Шен!
Разликата се усеща в очите на децата.
Смесването на етноси и култури ни помага да вървим напред.
Прозорлив съм, с отворени очи.
Искам да запуша устата
на фалшивите пророци,
на поклонниците на съвършената раса.
Ясно е, народът го показа -
10 процента за Льо Пен, това си е провал.
Запомни го, от която и раса да си.
Бял, черен, жълт, червенокож...
Обръщам се към младите хора, които се опълчват на диктаторите,
чието съществуване е обида за света.
Аз съм бял, той е чернокож - това е чудесен урок.
Историята трябва да бъде преразгледана.
Продължавам, за да поддържам транса.
Вдигам нивото на звука,
мозъкът ми пуши, отварям очи...
Има разни, които плюят Льо Пен,
но в живота пеят същия рефрен.
Манипулирани от псевдопророци,
сбърканите им схващания носят омраза и тормоз за всякакви раси.
Ен Те Ем реагира, без тона да подбира
към враговете на свободата, които на предразсъдъци робуват.
Очевидно и без излишни преструвки
многорасовото общество се развива добре.
Във вените ни тече една и съща кръв.
Аз съм бял, той е чернокож - чудесен урок.
Историята трябва да бъде преразгледана.
Къде сте? Да ви чуя! За Ен Те Ем!
За Диджей Ес, който стои зад всичко това!
За Язид и за Каст!
За Лазер! За Реак!
- За Лейди Ви! - Божествената Лейди Ви!
За Ен Те Ем! Да ви чуя!
И Фаракан, и Льо Пен сеят омраза.
Това е прекалено!
Внимание, не допускай
думите и малоумните им идеи
да тровят съзнанието ти.
Аз съм бял, той е чернокож.
Във Франция няма място за такъв проблем.
Живеем в многорасово общество, от нас зависи да бъдем единни.
От твърде дълго време
цветът на кожата е проблем.
Обявявам война на целия свят.
Ще измета и ще унищожа
Националния фронт, скинарите, апартейда, гетата.
Бял и чернокож. Историята трябва да се преразгледа.
Историята трябва да се преразгледа.
Има ли някой?
Ен Те Ем!
Здравейте, Ен Те Ем.
Първият ви албум "Автентичен" излезе наскоро.
Предстои ви концерт в "Зенит" в Париж.
Това е премиера за френския рап.
Да кажем, че преди нас във Франция нямаше рап.
Добре...
Кое ви подтикна да напишете този албум?
Написахме този албум
заради липсата на отношение у политиците към предградията.
Писахме го за младите хора.
Писахме го с мисълта за всичко това.
За тази изчаквателна нагласа. Казва ли се така?
- Казва се. - Това е.
Вие сте министър. Какво мислите за всичко това?
Трябва да признаем, че те ни казват важни неща.
Те са анархисти. Винаги ги е имало. Нормално е.
Вие печелите от плочите, които продавате.
- Да, това е работа. - Работим и ни се плаща.
Защо не инвестирате парите си в предградията?
Момент...
Май ме взехте за Майка Тереза?
Бих искал да сте повече като нея. Това би променило нещата.
- С песните си правим повече от вас. - Така е.
Ще ви кажа, че има реален проблем с младите хора в предградията,
които прекарват нощите в полицията, където ги пребиват от бой.
Никой не говори за тези неща. Но ако това не се промени,
ще се случи нещо по-лошо от последните бунтове.
С Ен Те Ем или без Ен Те Ем.
Не забравяй колко мрачни са предградията, щом падне нощта.
И че там младежите не се боят от това.
Те се възползват от времето по здрач,
принудени да водят двойствен живот.
Незаконният бизнес е шанс да оцелеят.
Те се впускат, убедени, че ще успеят.
А държавата прави ли нещо за тях? Преднамерен беше този атентат.
Това, че изоставиха част от младежта,
ще е поредната ампутация за тази страна.
Грешката е факт. Купонът свършва, край.
Смехът утихва. И по-зле - боя се за нашето бъдеще.
Как ще обориш думите ми,
щом говоря само с факти?
В текстовете ми няма романтични нотки,
защото знам, че думите ни ще бъдат чути.
Но предлагат ли решение?
По-добре превенция, отколкото лечение.
Ако тук някой тръгне да прилага лечение,
за наша сметка ще бъдат всички поражения.
- Здрасти, Дидие. - Здравей.
Ръцете горе!
Ако сте съгласни, всички отдясно, отляво,
отпред и отзад...
Всички да казват...
- Хайде всички! - Всички!
- Давай, следвам те. - Тази вечер аз ще те следвам.
Готови са. Ще мине чудесно.
Дом...
- Няма да продължим заедно. - Що за глупост е това?
- Виж... - Не... Ти ме чуй.
Знаеш ли колко ми струва турнето?
Не говоря за това, че се изложих, а за пари.
- Скоро едва ли ще ги възстановя. - Знам колко много направи за нас.
Нямам нищо против теб, но ти си пурист.
- Ти си на 20, Себастиен. - Страшния Себ.
Така ме наричат сега.
- Не разбирам. - Така е, не разбираш.
Всичко се решава сега.
Трябва да преминат по-нагоре. И няма да е с теб.
Ясно, вече си подписал с друг мениджър на турне,
а аз нямам думата.
Беше удоволствие да се работи с теб.
Не го приемай така. Ще бъде чудесна вечер.
Ще се забавляваме.
Стига, ще ме разплачеш.
Е, оставям те.
Без лоши чувства?
6000 души са си купили билет, за да дойдат да ни гледат.
Не е моментът да се изнервяш.
Не сега.
Представи си само...
Когато започвахме,
- пишехме в стаите си... - Сега те ни слушат в своите стаи.
- Това е хип-хоп! - Да, мамка му! Само спокойно!
Заедно го правим. Направи нещо за мен.
- Виж дали баща ми е дошъл. - Ти върви.
- Не ми е до него точно сега. - Защо му прати покана?
- Ще отидеш ли, или не? - Отивам.
Трябва да е при гостите.
- Е? - Няма го.
Не ми пука! Давам му покана, а той не идва!
Дошла е някаква жена. Казва, че ти е майка.
- Някое гадже на баща ми? - Не. Казва се Ивет.
Върви да кажеш на Ивет, че нямам майка и...
- Да го духа? - Точно така.
Дидие... Моля те, отиди.
Вземи това.
6000 души, братле! 6000!
- Готов ли си? - Идвам.
Идвам!
Шен!
- Излез! - Идвам!
- Време е. - Идваме.
"С Ю П Р Е М"
В памет на Лейди Ви, Патрисия Сюле, Мео, Ришар Ожар
и всички, които си отидоха преждевременно
От който и квартал да сме, представляваме предградията.
Сен Дени! Сен Дени!
Не мога да се концентрирам от теб!
Ти поне имаш текст пред себе си.
Седя си, а главата ти...
- Не бях разбрал. Не знаех, че... - Не трябваше да спираме.