Sen ei ollut tarkoitus päättyä näin.
Instituutin kaikki edelliset residenssit olivat sujuneet hienosti,
mutta tämän kuun kollektiivissa säröilyä näkyi jo heti alussa.
ENSIMMÄINEN VIIKKO SUU ON SEN VALO
Suuremmaksi.
Suuremmaksi, kiitos. - Miksi?
Sori, mutta pomo vaati. - Totteletko hänen kaikkia käskyjään?
Se oli lähinnä ehdotus, mutta kokeile toki jotain muuta, jos niin haluat.
Jan Stevens. - Täytyykö tämän jatkua näin?
Haluan vaikuttaa esiintymiseeni. - Niinhän me kaikki.
Mutta ehdottaisin sovinnollisempaa sävyä asianajajaamme kohtaan.
Hän tekee vain työtään.
Että osaa olla paha haju! - Anteeksi.
Akuutti refluksitauti -
voisi selittää pahan lemun.
Onko närästyksen lisäksi muita vaivoja?
Turvotusta ehkä.
Ja ehkä ilmavaivoja.
Tarkoitatko piereskelyä?
Kyllä. - Sepä harmillista.
Kirjoitan reseptin. Palataan asiaan muutaman viikon kuluttua.
Mutta epäilen, että tässä tapauksessa pitäisi ottaa oppia Hippokrateesta.
Mitä sanot? Tiedäthän Hippokrateen? - Tuttu nimi, mutta...
Kirjailija, joka ei lue Hippokrateen tekstejä?
Olen pelkkä kynäilijä. - Eivätkö sellaiset lue?
Olen ehkä lukenut jotain, mutta mitään ei nyt tule mieleen -
tässä ahdistuksessa ja muissa vaivoissa.
'Olkoon ruoka lääkkeesi.'
Merkittävää, kuinka niin yksinkertainen, mutta syvä oppi -
voi kestää vuosisatojen ajan. Mutta järkevän ruokavalion lisäksi -
voisi olla hyväksi olla syömättä ennen nukkumaanmenoa.
Tyynyn nostaminen voisi ehkäistä vatsahappojen nousua -
ja pomoasi kuiskimasta epäedullisia asioita sinusta.
Kiitos.
Laskun lähettänen hänelle? - Kyllä.
Kynäilijän elämä.
Tunnen useita kirjailijoita, joista tuo työ ei ole arvoistaan.
Tunnette varakkaita kirjailijoita. - Työnne mahtaa olla pahinta kaikista.
Olla nyt joka kuukausi mieliksi uudelle joukolle muka-provokaattoreja.
Toisaalta voi sanoa, ettei se ole pahempaa -
kuin saada elantonsa tutkailemalla pahan hajuisia ruumiinaukkoja.
Anteeksi.
Kuka on residenssissä tässä kuussa?
Pelkään aina yleisön hiljaisuutta.
Hiljaisuuden rikkomisesta on tullut kaikkein tärkeintä.
Nauru, huokaus, itku tai jopa vastustus tuntui hyväksynnältä.
Kun yleisön järkytyksen maistaa, joutuu sen valtaan.
Sitä seuraa tarve vetäytyä aina syvemmälle unohdukseen.
Ruoanlaiton esittäminen on riskialtista.
Täällä aina sattuu tapaturmia.
Tämä ei ollut tapaturma. - Miksi?
Koska siitä saa hyvät aplodit. Kärsimys oli merkityksetöntä.
Etkö ymmärrä? - En esiinny.
Mutta kirjoitat. Sinäkin tahdot hyväksyntää.
Sivujen selailun ääni riittää minulle.
Entä, jos kyseessä olisi oma työsi? Miksi et kokeile?
Joidenkin mielestä jopa ohjekirjassa näkyy kirjoittajan jälki.
Eli siinä, mitä minusta kirjoitat, on jotain itsestäsi?
Miten paljon sinua tässä on? - Performanssissako?
Kaikki.
Entä Billy ja Lamina? - He toteuttavat sen, mikä minussa on.
Niinkö he asian näkevät? - Eivät ihan.
Joskus he yrittävät jättää jälkensä. Etenkin Lamina.
Olette kollektiivi. - Kollektiivi tarvitsee johtajan.
Mikään ei muuttuisi, vaikka vaihtaisin heidät.
Haluatko vaihtaa heidät?
Saa nähdä.
Rakastan heitä, mutta joskus rakkaus kasvaa, jos lähtee omille teilleen.
Eikö kompromissi olisi helpompi?
Ei.
Niin kaikki sanovat tänne tullessaan.
Etkö uskokaan luovaan vapauteen? - Tiettyyn pisteeseen.
Liian vapauden suominen kääntyy usein itseään vastaan.
Onnea vaan, pomo. - En aio jyrätä häntä.
Enkä moiti vain moittiakseni.
Mutta, jos jokin on menossa pieleen, sanon sen ääneen.
Olen antanut vapaat kädet muille ääniravitsijoille.
Joko hän keksi nimen? - 'Elle ja rasvahapot'.
Hän pohtii vielä yön yli.
Hänen täytyy päättää ennen painoon menoa.
Hän ei voi koko ajan muuttaa mieltään.
Jan Stevens. - Meidät täytyy huomioida.
Vieläkö he kiusaavat sinua?
Etäisyyteni ryhmään liittyi enemmän suolistovaivoihini -
kuin journalistisiin käytäntöihin.
Pysyin etäällä pääasiassa siksi,
että saatoin päästellä kaasuja seurauksitta.
Tekninen assistentti Wim ei helpottanut asioita ylenkatsoessaan -
minua ja kaikkia muita instituuttiin tulleita.
Ulostaessani vedin vessan samalla,
jotta ryhmä ei kuulisi ääniä -
vierastalossa, jossa asuimme Instituutin vieressä.
Flatulenssi oli jatkuvaa, mutta haisi pahalta vain harvoin.
Jatkuva pyrkimys pidätellä tai naamioida pierujani -
alkoi itsessään tuntua esitykseltä.
Ajatuskävelyt instituutin niityillä -
kestivät alle tunnin.
Ne olivat tärkeä osa prosessia, joka minun haluttiin dokumentoivan.
Sanaakaan ei sanottu.
Hiljaisuus toi esiin epäilyt ja pelot,
joita ei voitu sanoa ääneen, kun haastattelin heitä.
Tri Glockin lääkkeestä ei ollut apua.
Kaasujen pidättämisestä tuli sosiaalinen painajainen.
Kaipasin yksinäisyyttä -
ja kun en sitä saanut, kaipasin ympärilleni melua.
Melua kultakin kulinaristiselta kollektiivilta residenssissä.
Melua, joka puhdistaisi ja saisi minut unohtamaan -
ja joka peittäisi pierujeni äänet.
Mutta suurin koettelemus vatsalleni -
olisi instituutin hallituksen jäsenten tervetulotilaisuus -
ja sitä seuraavaa ensimmäinen illallispuhe.
Jan Stevens. - Meidät hylkäävä ei jää eloon.
'Kata pöytä aistikkaasti ja tarjoa...'
Mitä nyt? - Sinua odotetaan.
Sano, etten ole valmis. - Se on vain puhe, ei sen kummempaa.
Vai niin? Muistutan siitä, kun on sinun vuorosi.
Jaaha, no sitten.
Billy...
Osoita suosiosi innokkaasti tällä kertaa. Sopiiko?
'Pane aina olut kylmään.'
Toimittajaksi olet hyvin hiljainen.
En oikeastaan ole toimittaja. Minut palkattiin dokumentoimaan tätä.
Miten tituleeraan sinua? - Jan Stevens sanoo 'dossierge'.
Entä sinä itse? - En osaa sanoa.
Minä kirjoitan. - Mitä kirjoitat?
Ajatuksia, tunteita, kysymyksiä...
Tarinoitako? - Enpä tiedä, voiko niitä siksi sanoa.
Mistä voin lukea näitä ajatuksia, tunteita ja kysymyksiä?
Sinun täytyisi tehdä murtautua minuun.
Miksi et julkaise niitä? - Yritin, mutta se ei ole helppoa.
Ja rahaakin pitää tienata...
Naiset ja herrat, saisinko huomionne?
Minulla on suuri kunnia esitellä residenssin ensimmäinen illallispuhe.
Vaikka yleensä rohkaisemme tavoittelemaan kulinaristista pelastusta -
julkisena esiintymisenä,
illallispuheet tarjoavat rennomman ympäristön,
jossa jatkaa tutkimuksiamme monikulinaristisissa aihepiireissä -
ja jossa koekertoa anekdootteja ja ajatuksia,
jotka ehkä eivät toimisi julkisemmalla estradilla.
Elle di Ellen puhe...
Sanana puhe ei kenties riitä kuvaamaan sitä, mitä aion tehdä.
Luen löytämäni tekstin -
vanhasta äidilleni kuuluneesta kotitalousoppaasta.
'Edna Mayn illalliskoulu.'
'Virkeitä reseptejä ja hauskoja vinkkejä miehen rakkauden ylläpitoon.'
Lapsena halusin varttua täydelliseksi kotirouvaksi. Tämä kirja oli raamattuni,
kunnes aloin epäillä lukemaani.
Näin kerran äitini pyyhkivän kyyneleen keittiössä.
Muka sipulin takia. Mutta näin, kuinka väsynyt hän oli, toisin kuin isä,
joka muka teki töitä yläkerrassa, vaikka onanoi naisten tenniksen äärellä.
Naiset tiesivät, että miehen mielestä naisen piti olla kuin Edna May.
On kuitenkin epäselvää, onko kannen nainen mystinen Edna May,
vai onko häntä ikinä ollutkaan,
koska kirja keskittyy miehen mukavuuteen.
Aloin miettiä, kuka kirjan kirjoitti.
Entäpä, jos tämä Edna May vain nautti ruoanlaitosta?
Onko tuo hymy aito? - Tulkitset sitä liikaa.
Tai hän pyrkii hienovaraisesti kääntämään kirjan patriarkaalista viestiä.
Hymy on röyhkeä. - Ei! Se on aito, sydämellinen hymy!
Projisoitte katkeraa ideologiaanne tuon naisparan kasvoille.
Kuten tuhannet miehet projisoivat itsekästä ideologiaansa -
naisparan kasvoille ja pyrkivät muuttamaan vaimonsa Edna Mayksi.
Sukupolvien ajan nämä miehet, tohtori Glock, ovat uskotelleet meille -
että paikkamme on vain keittiössä.
Minun äitini ei kokannut. - Sen huomaa.
Noin sanomalla vihjaat, että se on vain naisen tehtävä.
Et ole tainnut lukea minolaisista.
Tukinko suuni, koska he kokeilivat matriarkaattia tuhansia vuosia sitten?
Meillä isä ja äiti kokkasivat... - Tämä on illallispuhe, ei debatti.
Sallikaa minun lukea Edna Mayn 'Kymmenen käskyä keittiössä' sivulta yhdeksän.
Arvioikaa sitten, oliko kirjoittaja nainen vai mies.
Jos hän oli nainen, uskoiko hän todella asiaansa?
Miksi hymyilet?
Minäkö? - Niin.
Hymyni on arvostava. Älä anna minun estää sinua.
Ojentaisitko minttukastikkeen?
'Yksi:
Käsilaukussa tulee olla vihkonen, johon kirjoitat ostoslistoja -
ja miehesi ystävällisiä muistutuksia.
Kaksi: Tutustu paikalliseen kauppiaaseen saadaksesi parasta laatua.
Kolme: Pukeudu vartalonmyötäiseen asuun miehesi palatessa väsyneenä töistä.
Neljä: Kata pöytä aistikkaasti,
ja katso, että tarjottavat ovat miehesi ulottuvilla.
Viisi: Pane olut kylmään,
sillä miestäsi janottaa hänen ajettuaan töistä kotiin.
Kuusi: kävelyllä saat raitista ilmaa -
tai käy naapurin luona kuulemassa uusimmat juorut.
Seitsemän: Hyvä ryhti tekee sinusta viehättävän ruokaa tarjoillessasi -
ja ehkäisee selkäsärkyjä.
Kahdeksan: Ruokaa laittaessasi voit haaveilla asioista, joita toivot,
vaikka ne olisivat mahdottomia.
Yhdeksän: Huomio iloisia ja antoisia asioita päivän mittaan -
ja kerro niistä miehellesi päivällisellä.
Hän arvostaa sitä.
Kymmenen: Jos et neuvoista huolimatta kykene tyydyttämään miestäsi,
pyydä apua lääkäriltä, ja ota hänen määräämänsä lääkkeet.'
Kiitos, kun kuuntelitte loistavan illallispuheeni.
Anteeksi.
En jaksanut enää tuota.
Mikset?
Yritäpä elää joka päivä hänen kanssaan, niin ymmärrät.
Siinähän hän onkin. Arviointi jäi sinulta väliin.
Täällä puhuttiin meta- ja vastapatriarkaatista.
Janin edellinen dossierge olisi ollut huomaavaisempi.
Anteeksi, tarvitsin raikasta ilmaa.
Eivätkö pillerit auta? - Katsotaan.
Ilmavaivoja siis riittää yhä.
Ilmavaivoja? Kenellä on ilmavaivoja?
Ei kenellekään. Ruoansulatusvaivoja vain.
Et ole koskenut ruokaasi. - Sehän on sinulle tuttua.
Paastoatko? - Et ole syönyt kolmeen päivään.
'Kolme päivää hän on paastonnut -
ja pitänyt ruumiinsa puhtaana Demeterin siemenestä.'
Ojentaisitko leivän. - Eikö soita kelloja?
Anteeksi? - Faidran paasto.
Hippolytos. Euripides.
Et ole lukenut Euripidesta. - Euripídes!
Mitä hän sanoi?
Mitä tapahtui? - Mangrove Snacks.
Keitä ovat Mangrove Snacks? - He pyrkivät residenssiin.
Heitä ei otettu. - Näinkö he reagoivat?
Tämä on ihan tavallista. Jokainen residenssin saanut kollektiivi -
saa kokea hylättyjen hakijoiden kiusaamisen. Uhkakirjeitä on mapillinen.
Olen pahoillani. - Olen valitettavasti tottunut.
Miksi hylkäsit heidät? - He ovat julmia suokilpikonnille.
Valitsitko minut, koska olen kasvissyöjä? - En puhu valintaperusteistani.
Sen kyllä sanon, että siihen liittyy valtavasti ajatusta ja vastuuta.
Unohdan kommenttisi, koska meillä käy sekä liha- ja kasvissyöjiä.
Harkitsisin Mangrove Snacksia, jos olisivat lahjakkaita,
mutta he eivät ole taitavia edes sääntörikkomuksissa.
Tarttuisin niitä Mangrove Snacksejä kutistuneista kiveksistään...
Jospa keskitytään huomiseen ostosreissuun?
He ovat roskaväkeä. Tekisin muhennosta heidän...
Sanoin...!
Olet kaupassa. Katselet ympärillesi.
Tavaroita on kaikkialla.
Tomaattia voisi tarvita keittoon.
Kokeilemalla selviää, onko se kypsä.
Kulje kärryjen kanssa ja katsele ympärillesi. Tuolla onkin rouva Chieveley.
Et pidä hänestä, mutta pieni nyökkäys riittää -
ja voit siirtyä maitotuotteisiin.
Pyydä pojalta tiskin takana siivutettua taleggiota. Hän voi pakata sen.
Hän nuolaisee sormeaan ennen kuin ottaa paperin. Et pidä siitä,
mutta kohteliaana et huomauta siitä.
Pane juusto kärryyn ja siirry mausteiden luo.
Provencen yrttiseosta ripoteltavaksi keittoon, mutta odota...
Sitä ei ole tarjolla.
Ole yllättynyt. Ole tyrmistynyt.
Vielä tyrmistyneempi. Juuri noin.
Mutta nyt on aika jatkaa.
Tuote-esittelyssä on tarjolla maistiaisia.
Avokadotahnaa rapealla ruisleivällä sekä piment d'Espeletteä.
Maista.
Kylläpä on hyvää!
Ota toinen maistiainen toivoen, ettei esittelijä huomauta asiasta,
mutta syyllisyys tukahduttaa sinut.
Voi ei. Tarvitaan Heimlichin ote.
Juuri noin. Kovempaa.
Kovempaa!
Onneksi olkoon. Maksa nyt ostoksesi.
Missä iässä päätit haluta kulinaristiseen kollektiiviin?
Olen aina halunnut.
Se vaikutti mahdottomalta, mutta oli pakko löytää keino.
Kun lapsena katsoin vanhempien kanssa ääniravitsijoita televisiossa,
jähmetyin äänen tarkoituksellisuudesta.
Mutta tuntui typerältä haaveilla jostain, jota kaikki haluavat.
Meihin iskostettiin jo varhain, ettei kaikkea voi saavuttaa.
Varsinkaan, jos käy huonoa koulua, niin kuin minä kävin.
Mistä sait voimaa? - Vain yhdestä asiasta.
Siitä, miten neiti Lindenson kuoli syntymäpäiväjuhlissani.
Hän oli esikouluopettajani ja allerginen pähkinöille.
Keittiöhenkilökunta ei siitä piitannut kakkua leipoessaan.
Se oli iso, ihana suklaakakku.
Anafylaktinen sokki tuli heti ensimmäisestä maistiaisesta.
Kasvot alkoivat turvota, muut lapset alkoivat nauraa,
koska se näytti niin hassulta.
Huusin apua, ja hän yritti saada henkeä.
Toinen opettaja kutsui ambulanssin, mutta neitiä ei voinut enää pelastaa.
Miten minulle niin herkullinen olikin hengenvaarallista hänelle?
Se muutti näkemykseni ruoasta täysin.
Olen pahoillani. - Teen kaiken tämän hänen kunniakseen.
Niin.
Se oli kauhean noloa.
He pitävät meitä amatööreinä. - Älä ole noin ankara itsellesi.
Esiinnyit ensimmäistä kertaa. - Hän osasi harjoituksessa.
Minunko syytäni se on? - Minä hoidin osuuteni.
Esität kuollutta sikaa. Lapsikin pystyy siihen.
Menepä itse alasti ihmisten eteen. Onko se muka helppoa?
Onnittelut kaikille. - Jan Stevens...
Anteeksi, mietimme tässä, mikä meni vikaan.
Mitä turhia? Se oli erittäin osallistavaa.
Lupaava ensikonsertti. Loistava.
Jos poika vielä osaisi painella nappeja.
Olette residenssissä. Muistakaa se.
Residenssin tarkoitus on antaa tilaa kokeiluille.
Viimeinen konsertti on tärkein. Kaikki sitä ennen on harjoitusta.
Yleisö ymmärtää. - Pitikö yleisö siitä?
Olivat haltioissaan! Eikö vain, Stones?
He nauttivat.
Yleisö haluaa osoittaa arvostustaan.
Niinkö? - Niin. He odottavat ulkopuolella.
Mitä teen?
Lähetä heidät sisään.
Yleisön suosionosoitukset olivat pahinta -
kulinaristisen kollektiivin residenssissä.
Oli vaikea kirjoittaa niin mahtipontisesta intiimiydestä -
varsinkin verisen esityksen jälkeen.
Esitelty intohimo kuitenkin vei huomioni pois epämukavuudesta -
ja pelosta, että vatsani nolaisi minut.
Ja kääntyisi minua vastaan tuhoten minut.
Mitä on tämä loputon kaasu, joka pullistaa vatsani palloksi?
Miksi sitä riittää aina vain?
Kun näen iloa, alan aina aprikoida,
miksi yhden vatsa on vapaa ja toisen ei?
Yöt olivat tuskaa, kun kaasut täyttivät suoleni ja tietoisuuteni.
Jokainen pieru toi huolta.
Tasapainottelin jännityksen arvailujen ja pelon kanssa -
kankut tiukasti patjaan painettuina -
toivoen äänen vaimentuvan niin, ettei se herättäisi muita.
Sieluni sanoo: 'Herra on kaikkeni, häneen minä turvaan.'
TOINEN VIIKKO VATSA ON SEN AHDINKO
Tajusin sen vasta blenderin kohdalla, mutta nimi voisi olla Elle ja lisäaineet.
Aina vain huononee. - Entä 'Elle, Lamina ja Billy'?
Mainitaanko vain sinut?
Minä perustin ryhmän, ja sitä paitsi minä otan...
Voi ei.
Sinun syytäsi. - Miten?
Katastrofi. - Se kuivuu huomiseen.
Se on öljyä! Käy jonkun kuolemaksi. - Portaita ei käytetä tänä yönä.
Tämä ei vetele. Emme halua nähdä murtuneita kalloja ja niskoja aamulla.
Voisiko se Wim hoitaa asian? - Ei tähän aikaan.
Höpsis, se on työtään. Nuorimies! - Ei!
Siivoa sinä. - Jospa tehdään se yhdessä?
Siivotaan sotku. - Haen mopin.
Miten voit? - En hyvin.
Tähän menee koko yö.
Etsitään lisää moppeja, niin se sujuu nopeammin.
Portailla on öljyä.
Moppi ei riitä. Tarvitaan vettä ja saippuaa.
Moppi vain levittää... - En jaksa kuunnella enempää.
Mikä on? - Minua huimaa.
Älä kuuntele, Stones. Hän tahtoo välttää siivouksen.
Katso nyt, hän on... - Stones!
Ei hätää. Joku meistä vie sinut.
Entä Billy tai minä? - Hän kaatuu, jos päästän irti.
Tervetuloa elämäämme.
Tehtäväni on tukea kaikkia tänne tulevia kollektiiveja.
Näkemyksen toteuttamisen käytäntö yleisön edessä voi järkyttää.
Ajatusten ja lavan todellisuuden välinen kuilu voi pelottaa.
Ehkä tarvitsette tukea...
Olemme pahimpia kriitikoitamme. Puhumme näistä asioista keskenämme.
Ymmärrän, mutta tukijananne haluaisin osallistua keskusteluun.
Miten? - Voisin ohjata teitä.
Näen itsenäisyytesi ja vahvan tahtosi ja sopeutan huomioitani.
Huomioita ei tarvita. - Ymmärrän sen.
Mutta haluan instituution rahoille myös vastinetta.
Saatte kaiken työmme.
Pyydän vain yhteistyötä. - Perusta oma kollektiivi.
Mieti sitten, miltä tuntuu, kun joku määräilee tekemisiäsi.
Tukeni kyllä kelpaa, mutta ehdot eivät.
Visio on teidän. Toivon vain muutamia muutoksia.
Sinun näkemystäsi minun visiostaniko?
Et ole kuullut huomioitani. Ehkä ne ovatkin miellyttäviä.
Kyse on periaatteesta.
Et siis hyväksy hyviäkään huomioita?
Juuri niin.
Edeltäjiini verrattuna en puutu asioihin paljoa.
Kunnioitan taiteilijaa, mutta jos jokin on pielessä,
haluan edes keskustella asiasta.
Pidit esitystä upeana. - Niin, mutta silti voi keskustella.
Selvitin modulaattorin vian. - Kyse ei ollut siitä.
Puhun alusta, kun kaikki vielä toimi.
Haluaisin puhua vaiheensäätömuuntatajasta. - Mikä se on?
Laite, joka yhdistää kaksi signaalia ja luo vaihesiirtymän.
Etkö pitänyt siitä? - Se voisi olla pienemmällä.
Miksi?
Kun ääntä muokkaa liikaa, yhteys toimintaan katoaa.
Siihenhän me pyrimme! Miksi tehdä tätä, jos konteksti ei siirry?
Miksi erota siitä täysin? Sitten mukana ei ole enää ääntä.
Haluat siis ruoka ilman ääntä?
Parhaat kollektiivit venyttävät kulinaristisen äänen rajoja kauas,
mutta säilyttävät yhteyden lähdemateriaaliin.
Äänen alkuperä ei katoa.
Siitä voidaan luopua. Sitä oli vain pari sekuntia.
Ei. - Miksataan se pienemmälle.
Ei. Annatteko periksi noin vain?
Sitä tuskin huomaa. - Ei tässä ole kyse siitä.
Et edes tiennyt laitteesta äsken. - Kuulin vain väärin.
Haluan suojella visiotasi. - Voisimmeko keskustella toisen kerran?
Pilaat graafisen partituurin jaarittelulla.
Keskeytä siis työsi ja puhu kanssamme.
Eikö se kävisi, Elle?
Minä päätän!
Miten vahvasti uskot bändiin?
En tiedä. Elle päättää, mutta hän ei tajua tekniikkaa.
Se kaikki jää meille.
Hän kertoo, mistä hän pitää. Joskus hän selittää huonosti,
minkä takia kaikki kuulostaa tuolta. Väärinymmärrysten takia siis.
Soundissamme kuuluu nimenomaan väärinymmärrys.
Miksi tahdot ääniravitsijaksi? - En tiedä.
Ajauduitko siihen? - En tiennyt, mitä tekisin.
Porukat panivat minut hienoon kouluun oppimaan pöytätapoja.
En tajunnut sitä maailmaa. Halusin jotain muuta.
Kuten mitä? - En tiedä, jotain...
Tykkäsin rakentaa juttuja.
Pidin hitsaamisesta ja meluamisesta.
Merkitys syntyi vasta Ellen kautta.
Mikä se merkitys oli? - Hänellä oli kunnianhimoa ja ideoita.
Hän osasi kanavoida jotain, joka poukkoili sisälläni.
Hän sai asiat tapahtumaan. Hän uskoi asiaansa täysillä.
Hänen kanssaan oli hauskaa.
Millä tavalla?
Hän nipisteli nännejäni.
Miten se sinuun vaikutti?
En tiedä. Se vain tuntui hyvältä.
Hän sanoi jotain kiihottavaa. Minä vähän koskettelin itseäni.
Leikimme sormileikkiä. Hänkin kosketteli itseään,
ja minä haistelin hänen sormiaan.
Siinä kaikki, en halunnut vaikuttaa hänen taiteeseensa.
Entä sinun taiteesi?
Mitäpä siitä... Saatiin paljon aikaan sinä aikana.
En miettinyt meitä sen jälkeen.
Se ei siis jatkunut Ellen kanssa? - Kaipa me kyllästyimme.
Pelehdimme, kun oli tylsää.
Sitten kyllästyimme siihenkin.
Olitteko silloin bändissä kahden? - Ei. Toinen jätkä hoiti elektroniikkaa.
Heille tuli riitaa ruokavalioista.
Liha. - Joo.
Ei kannattanut jäädä kiinni lihansyönnistä.
Hengitä syvään.
Pidätä.
Hyvä. Vielä kerran.
Pidätä.
En edes näe haimaasi kaikkien kaasukuplien takaa.
Vatsavaivat näyttävätkin nätiltä. - Mitä nyt sitten?
Heivaa pillerit ja tule uusiin tutkimuksiin.
Älä pelkää. Työnnämme vain pari putkea sisääsi alakautta -
tai yläkautta, jotta asia selviää.
Jos tulehdus jatkuu, niin kohta ei ole suolia, mistä pieraista.
Kuolenko minä? - Totta kai kuolet.
Mikä elävä ei muka kuolisi? - Tarkoitan etuajassa.
Selviänhän minä?
Olette kaupassa.
Billy ja Lamina, olette onnellinen pari viikonlopun ostoksilla.
Ostitte hienoja aineksia porvarilliseen frittataanne.
Mutta aikaa säästääksesi, Billy,
sinun kannattaa jo mennä varaamaan paikkaa kassajonosta.
Lamina voi jatkaa ostoksia ja muka jotain unohtaneena -
tuoda kärryihin tavaraa. Hyvä ajatus.
Elle lähestyy teitä.
Vaikka hänellä on vain sahramia amuse-boucheehen,
varmistatte, että ehditte kassalle ensin puolitäyden kärrynne kanssa.
Lamina voi jatkaa ostoksia, kunhan näyttää aina unohtaneen jotain.
Elle pyörittelee silmiään,
mutta uskoo Laminasta hyvää tämän tuodessa gruyère-juuston.
Lamina, ole harmistunut itseesi,
kun muistat vielä yhden ostoksen. Käy etsimässä se.
Elle, mulkoile häntä, kun hän palaa quatre épices -mausteseoksen kanssa.
Nyt hän lähti hakemaan cocktailtikkuja ja tarte tatinin.
Elle, kiehumisteesi on saavutettu, mutta yhä hallitset itsesi.
Billy ja Lamina, maksoitte ja pakkasitte ostoksenne.
Voitte poistua kaupasta ja jättää ostoskärryn muiden huoleksi.
Elle, esteeksi jäänyt ostoskärry on viimeinen pisara.
Tyrkkää se heitä päin ja vapauta raivosi.
Tämä on luokkaretkeltä.
Olin vasta täyttänyt neljätoista -
ja aloin ajatella asioita toisin.
Kävin poikakoulua, kotona olivat vain veljeni ja isä.
Äiti oli aina jossain ohjaamassa.
Naiset olivat minulle mysteeri, kunnes lähdin tälle reissulle.
Hotellin aamiaisella oli sellainen munapaikka.
Jos halusi munakkaan, piti mennä jonoon -
ja pyytää sitä naista tekemään sen.
Se nainen oli...
Hän oli vaalea ja kurvikas.
Asu korosti muotoja.
Hän oli ehkä äitini ikäinen eikä varmasti kiinnostunut minusta,
mutta toivoin, että munakkaan tilaamalla pääsisin juttusille.
En saanut hänen nimeään selville.
Minulle hän oli 'Munanainen'.
Muistan haaveilleeni siitä, että hän kyykistyisi kasvoilleni...
ja munisi suuhuni.
Rakastuin.
Ei munakasta tilatessa muka voi rakastua, mutta rakastuin.
Niin vahvaa tunnetta en ole sen jälkeen tuntenut.
Ojentaisitko minttukastikkeen?
Ja sitten...
kolmantena päivänä tajusin,
että jos pyydän munakkaan päälle sipulia,
hänen täytyi kumartua ottamaan sitä astiasta.
Tom Pithers näki minun katsovan naisen puseron sisään -
ja kertoi siitä herra Rollinsonille.
Pöydissä oli jo puhuttu siitä, miksi aina jonotin munakasta.
Tämä todiste oli tuomioni.
Herra Rollinson suuttui ja löi minua kaikkien nähden.
Hän hakkasi päätäni pöytään viisi tai kuusi kertaa tosi kovaa.
Näin, kuinka Matt Hornsley ja Glen Rogers tirskuivat.
Viimeisellä lyönnillä pöydällä oleva maitolasi kaatui.
Se osui korvaani ja menetin tasapainoni.
Siksi tämä korva ei kuule niin kuin toinen.
Elle sanoi, että siitä on etua.
Vähät korvista. Haluamme tietää, vieläkö syöt munakkaita.
En. - Sepä harmillista, nuori mies.
Psykoseksuaalisen trauman tähden jäät paitsi D-vitamiinilähteestä.
Saa sitä auringosta. - Auringosta? Entä talvella?
Jos et ole Apollon temppelin oraakkeli,
tarvitset D-vitamiinia, jos et halua luidesi murenevan.
Tiedäthän oraakkelista? - Olet tyhmyyden oraakkeli.
Älkääs nyt.
Tyhmyyden oraakkeliko?
Et sanonut, että se olisi puheesi. - Mitä sitten?
Olisi mukava tietää, jotta visio pysyy yhtenäisenä.
Mitä tarkoitat yhtenäisyydellä? - Ai mitäkö tarkoitan?
Sitä, ettet horjuta puhettani, joka käsitteli miehistä kotisortoa.
Puheesi purki polemiikin ja ironian... - Se oli henkilökohtainen.
Eikö naisten esineellistäminen haittaa, jos se on henkilökohtaista?
Voittaisiko jo nukkua? - Etkö usko miesten sortovaltaan kotona?
Totta kai uskon miesten sortovaltaan kotona,
mutta meidän pitäisi puhua myös Ellen luovasta sortovallasta.
'Mutta sitä ja tätä.' -Ei.
Vaihdoit aihetta. - Jaa. Palataan asiaan.
Minulla on toinenkin kotitalousvinkki seuraavaan illallispuheeseen:
Valvoin yön siivoten neitsytoliiviöljyä portailta,
kun öljyn kaataja häipyi paikalta kiittämättä.
Kiitos, Lamina. - Ja Billy.
Kiitos, Billy. - Äläkä unohda kiittää Stonesia.
Mitä hän tuolla tekee? - Hän käytännössä asuu vessassa.
Hän väittää, että kaikki on hyvin.
Kyllä häntä jokin vaivaa. Hän piereskelee öisin.
Kun hän luulee, että nukumme, hän päästelee pieruja.
Sinäkö et piereskele? - En niin paljon.
Voisitteko lopettaa? Yritän nukkua.
Kuinka usein sinä pieret? - En ikinä.
Totta kai pieret. - Oletko joskus kuullut?
En. Mutta on biologisesti mahdotonta olla pieremättä.
Ellen kohdalla moni asia on biologisesti mahdotonta.
Ihminen pieree keskimäärin 14,5... - Hän tulee!
Oletko kunnossa?
Olen lukenut mausteneilikasta.
Se poistaa suolesta ilmaa hellästi ja äänettömästi.
Olen puhunut tohtori Glockin kanssa. - Mitä hän sanoo?
Hän haluaa tehdä kokeita.
Miksi suostuin julkiseen tähystykseen?
Miksi en ollut jämäkämpi?
Tohtori Glock otti koepalan ohutsuolestani.
Luonnollisesti pelkäsin pahinta -
ja näin edessäni olevassa hedonismissa vain surkeutta.
Miten te tapasitte?
Hän pani isääni.
Äiti palasi kuvauksista viidakosta ja näki muijan nipistelevän isän nännejä.
Hän muka hoiti hyttysenpistoa, mutta se ei mennyt äidille läpi.
Äiti tiesi hyttysistä. Hän oli ollut viidakossa.
Äiti muutti pois. Elle muutti meille.
Ihan sama, ei äitiä näkynyt muutenkaan ja vihasin häntä siksi.
Tavallaan olin iloinen,
kun minulla oli lopulta äiti, jota näki kotonakin.
Hänestä tuli siis äitisi? - Tavallaan.
Isä sai yhä tehdä ruokaa niin kuin äidinkin aikana,
mutta pelehtimisemme häiritsi äitijuttua.
Minusta Elle tarvitsi isähahmon oltuaan vuosia sisäoppilaitoksessa.
Hän kertoi käyneensä huonoa koulua.
Ehkä hän tarkoitti pukuhuoneita. Hän sanoi, että ne pitää kunnostaa.
Entä Lamina? - Hän kai kävi ihan normaalia koulua.
Siis miten tapasit hänet?
Hän oli töissä ravintolassa. Elle riiteli siellä.
Sen päätteeksi he alkoivat olla yhdessä.
Lamina salaili ruokavaliotaan. Elle kiinnostui siitä.
Kun hän salaili liikaa, Elle kyllästyi.
Siinä ehti tapahtua kaikkea. He alkoivat vihata toisiaan.
Se ei ole uutta. Me kaikki vihaamme toisiamme,
vaikka tarvitsemme toisiamme.
Yö oli helvettiä.
Kouristuksia, turvotusta ja metaania vihaisimmillaan.
Ryhmän hiljaisuus ajatuskävelyjen aikana muuttui pian sosiaalisesta vihamieliseksi,
mikä teki siitä vieläkin vaikeampaa kestää.
Sellaisessa ilmapiirissä ei voinut piiloutua.
Hiljaisuus tukahdutti kaikki ajatukset ja unelmat.
Voinko liittyä seuraasi?
Miten viihdyt täällä?
Onko Elle jo päättänyt nimestä?
Entä se vaiheenmuuntaja?
Et näytä onnelliselta.
On vaikeaa syödä ja puhua. - Miksi? Useimmat ihmiset pystyvät siihen.
Minulla on ehkä pieni suu. - Onko? Näytä.
En nyt. - Näytä.
Minusta se ei näytä pieneltä.
Hei. Vertaillaan kokoa.
Näetkö? Melkein samankokoiset.
Ehkä jopa tismalleen samankokoiset.
Etkö ole lukenut sen jo tarpeeksi monta kertaa?
Saanko lainata sitä? Oletkin vähän eksynyt ilman sitä.
Minä vain pitelen sitä.
Entä jos annan jotain muuta, josta pitää kiinni?
Elle varmaan odottaa minua. - Niinkö?
Teetkö kaiken, mitä Elle sanoo? - Hän on pomo.
Ja miltä se tuntuu?
Minä vain teen ääniä. - Luin sinusta ja äänistäsi.
Niinkö? - Sinua haastateltiin.
Ai niin. - Luin sen suurella mielenkiinnolla.
Toisinaan ajattelin, ettei tämä voi olla totta.
Tiedätkö mitä?
Olen aina halunnut olla munanainen.
Jos jonottaisit munakasta, palvelisin sinua ensin.
Kiitos.
Jan Stevens... - Kaikki on hyvin.
Haluan sinua, Billy. Siitä lähtien kun tapasimme, olen ajatellut sinua.
Minun pitäisi olla ammattilainen, mutta ajattelen sinua. Ja niin sinäkin minua.
Jan Stevens.
Miksi teet tätä?
Joskus mietin, jatkatko epikurolaisen myrkyllisyyden arkkityyppiä -
tällä kulinaarisella hysterialla.
En halua antaa yleisölle sellaista vaikutelmaa,
että kannatamme toimimatonta ravitsemusideologiaa.
Mitä haluat? The Happy Chefsinkö?
Arvostaisin sitä, jos kuuntelisit ideoitani.
Vaikka en ole mukana tekemässä pyhää taidettanne, ne voivat olla hyviä.
Ei tarvitse olla samaa mieltä kaikesta. Mutta hylkäät kaikki ajatukseni,
kun olen päättänyt nostaa sinut kymmenien muiden edelle.
Se löyhkää etuoikeutetulta asemalta eikä taiteelliselta rehellisyydeltä.
Olemme pelkkänä korvana. - Siinä oli kaikki, mitä halusin sanoa.
On voimia, joihin en voi vaikuttaa,
ja tehtäväni on saada teidät tiedostamaan ne.
Vaikka et välittäisi niistä. Ja se muuntaja...
Laippa jää. - Hiljennä sitä hieman.
Säilytä epikurolainen myrkyllisyys, mutta kuuntele muuntajan kohdalla.
Stones?
- Mitä nyt?
Oletko kunnossa?
En.
Mene vain nukkumaan. Et voi auttaa mitenkään.
Oletko kuullut testien tuloksista?
En.
Ehkä huomenna. Hän aikoo tehdä uuden kokeen.
Olen pahoillani.
Saanko sanoa, että olen peloissani?
Saat.
Tiedän.
Stones, kaikki järjestyy.
Tiedän sen.
Kuulitko?
ANALOGINEN VARAUSSIIRTOPIIRILINJA
Se muuntaja...
Mitä siitä?
Oletko puhunut hänelle siitä?
Hän ei muuta mitään. Kun hän päättää jotain, hänen mielensä ei muutu.
Jos sanon jotain, hän vain huutaa ja syyttää minua jostain.
Voisitko harkita hänen lyömistään?
Älä sano minun käskeneen, mutta korvatillikka toimii aina.
Se saattaa herättää hänet häneen juurtuneesta ylimielisyydestään.
Voisiko muuntajan mykistää?
Hän ei ehkä huomaa sitä muiden äänien alta.
Hän suuttuu valtavasti. Hän huomaa, kun hän nyt tietää, mistä on kyse.
Kokeile edes.
Enpä tiedä.
En halua aloittaa riitaa ja...
Sinun pitäisi sammuttaa muuntaja. - Sammutan sen.
Suostuttele Elle tekemään kaikki, mitä käsken.
Taivuttelen Ellen kaikkeen, mitä käsket.
Hyvä.
Jan Stevensin ja ryhmän väliset riidat kävivät yhä pahemmiksi.
Mangrove Snacksin kasvava uhka vain lisäsi jännitteitä.
Energiatasoni oli alhaisempi kuin koskaan.
Suolet tuntuivat kovilta kuin ruosteiset putket.
Tunsin kaiken pahenevan.
Jan Stevens.
Huomenna peräsuoleeni työnnetään pitkä liukastettu putki.
Kaasu täyttää suoleni.
Tohtori Glock antoi minulle laksatiivia,
minkä takia olin vessan vanki melkein koko yön.
Ennen kuin tarjosin kehoni tutkittavaksi, oli otettava ulostenäyte.
'Katso, Herra, mihin hätään olen joutunut.
Sisintäni polttaa tuska, sydän kääntyy rinnassani.
Kukaan ei lohduta.'
Yksi, kaksi, kolme!
VIIKKO KOLME SUOLET OVAT SEN YÖ
NÄYTE: STONES
Hänen kykynsä provosoida tässä asiassa alkoi horjua.
Kun hän sai maistaa skandaalia, hänestä tuli riippuvainen.
Se alkoi nopeasti häiritä Billyn ja minun työtäni,
mutta hän tiesi, että järkytysarvo ja ristiriita olivat meitä äänekkäämpiä.
Olisitko voinut selviytyä ilman häntä?
Kyllä.
Mutta Billy ja minä olemme aina työskennelleet intuitiivisesti.
Elle osaa hakea rahaa ja sanoittaa asioita, mitä olen aina kadehtinut.
Minulle on aina sanottu, että sisäinen tarpeeni tehdä kulinaristisia ääniä -
täytyy voida perustella teorialla -
tai ainakin sellaisella käsitteellisellä kehyksellä, jonka Elle voisi luoda.
Ääni on aina innostanut ja muuttanut minua, mutta en osaa selittää miksi.
Mikä sai sinut haluamaan ruokaäänitaiteilijaksi?
Ehkä äitini.
Isä kävi keittiössä vain syömässä. Näin, kuinka se vaikutti äitiin.
Hän laittoi ruokaa ja tiskasi hiljaa esittäen, että niin asioiden pitää olla.
Isälle hän oli itsestäänselvyys. Isä ei edes kuvitellut muuta.
Isä toi leivän pöytään.
Äidin oli tukahdutettava unelmansa mahdollistaakseen sen.
Myöhemmin hän sanoi, ettei kenenkään naisen pitäisi elää niin,
mutta kun veljeni tyttöystävä muutti veljen luo, eikä tehnyt ruokaa,
äiti ei pitänyt siitä. Kateus ohitti ideologian.
Äiti odotti muiden naisten uurastavan keittiössä yhtä kovasti kuin hän.
Vaikka se oli hänestä väärin.
Sisäinen konflikti vapauden vaatimisen ja keittiöön vangituksi joutumisen välillä -
saastutti veljenikin suhteen.
Lopulta hän jätti tyttöystävänsä.
Sitten äiti alkoi kiusata minun tyttöystävääni, joka oli Elle.
Hän oli vielä laiskempi kuin isääni.
Kyllä. Minä tein ruoat suhteessamme.
Miten tapasit hänet?
Hän alkoi riidellä ravintolassa, jossa työskentelin.
Joku ällötys kouri kollegaani. Elle puolusti kollegaa.
Tuntui kamalalta, kun en auttanut, mutta se oli Elle.
Toisin kuin minä, hän oli peloton.
Hän puolusti haavoittuvaisia, vaikka hän häviäisi.
Hän käski äijää jättää kollegani rauhaan. Mies löi häntä kovaa kohtuun.
Elle pani vastaan, vaikka mies ystävineen potkivat hänet maahan.
Meistä tuli ystäviä, bändikavereita ja sitten rakastajia.
Jätin hänet yhden panokaverin takia.
Siitä lähtien hän on harjoittanut vain minirangaistuksia.
Hän sanoi sinun salailevan ruokavaliotasi.
Anteeksi?
Hän vain oli utelias.
Mitä tarkoitat? - En mitään. Vain...
Ei sillä ole väliä.
Hän kävi luonani kahdesti vuodessa,
sillä hänellä ei ollut useammin varaa eksoottisiin rangaistuksiin.
Hän otti töistä vapaata käydäkseen luonani,
koska rituaalimme riippui ajan laajenemisesta.
Pakollisen rupattelun jälkeen käskin hänen mennä huoneeseen,
jossa hän odottaisi minua muodollisessa asussaan.
Minä muutuin -
ja aloin toiseksi ihmiseksi,
mistä hän minulle maksoi.
Kun hän oli hieronut jalkojani niin kauan kuin sitä tahdoin,
panin hänet hihnaan ja talutin hänet vessaan.
Pään saattoi asettaa vessaan -
ja hänen kätensä kiinnitettiin sivuille käsiraudoilla.
Siellä hän oli vallassani niin kauan kuin halusin.
Kun hän kuuli askelteni äänen lähestyvän,
hän pyörtyi pelosta ja innostuksesta.
Hän sanoi usein, että odotus ja uhka -
olivat voimakkaampia kuin rangaistus lopulta oli.
Hänestä joutuminen pieneen ahtaaseen tilaan -
auttoi sietämään sairaan äidin hoitamisesta johtuvaa stressiä -
sekä voimatonta raivoa, jota hän tunsi töykeitä vieraita kohtaan -
korkealuokkaisessa ravintolassa, jossa hän työskenteli.
Hän löysi sisäisen rauhan ollessaan avuton ja hallinnassani.
Ja kun hänen rangaistuksensa lopulta tuli -
useiden tuntien hiljaisen odotuksen jälkeen,
hän koki syvän katarsiksen.
Yleensä sellainen oli hänestä inhottavaa,
mutta kun istuin hänen päälleen ja käytin häntä kuin vessanpönttöä,
hänen koko olemuksensa muuttui joksikin vielä ekstaasia suuremmaksi.
Hänelle rituaalit olivat lähes uskonnollisia.
Ikään kuin se, minkä ulostin, olisi ehtoollista.
Hetki sen jälkeen, kun hän oli tyydyttänyt itsensä,
vaati aina varovaisuutta,
kun hän ymmärsi, kuinka paljon siivottavaa oli.
Mutta nämä rituaalit päättyivät aina sydämellisesti.
Vaihdoimme aina pari sanaa parvekekrysanteemeistani.
En uskaltanut teetättää kolonoskopiaa,
mutta Elle korvasi sen ulosteita tutkivalla performanssillaan,
joka järkytti yleisöä niin paljon,
ettei kukaan tullut lavan taa etsimään seksiä.
Sillä, tutkittiinko minua yleisön edessä, ei ollut enää merkitystä.
Kaikki alkoi hämärtyä.
Tekninen avustaja Wim kertoi Jan Stevensille,
että Elle huijasi yleisöä käyttämällä suklaata ulosteeni sijaan.
Se heikensi heidän välistään luottamusta entisestään.
Tärkeintä oli kuitenkin se, että ryhmä alkoi hajota.
Minä saatoin vain dokumentoida sen, mitä varten minut olikin palkattu.
Toinen kolonoskopiayritys oli edessä. Elle tahtoi tehdä siitä performanssin.
En ymmärrä, miksi suostuin hänen suunnitelmiinsa.
Oliko hän niin vakuuttava?
Sainko vihdoin osallistua johonkin taiteellisesti arvokkaaseen?
Vai olinko vain toivottoman kyvytön kieltäytymään mistään?
KAIKKI RAHOITTAJAT OVAT RIKOLLISIA
Mangrove Snacks!
Näyttää installaatioltasi. - Tietysti sanot noin.
Voisimme käyttää sitä. - Se on suokilpikonna. Emme käytä lihaa.
Käytämme hedelmiä, vihanneksia, pähkinöitä ja siemeniä.
Älä unohda munia, Billy. - Et koskaan anna minun unohtaa.
Itse kerroit minulle, että sinulla on vaikea munafetissi.
Se ei ole fetissi!
Joten märät unet munivista aamiaiskokeista eivät ole fetissi.
Lisäksi esineellistät seksuaalisesti matalapalkka-alojen univormuja.
Miksi teit noin? - Lopettakaa!
Jan Stevens.
Mangrove Snacks on vieraillut meillä taas.
Poliisi tulee ja ottaa sormenjäljet. Kukaan ei saa koskea mihinkään.
Kaikki täällä olleet laitteet on tutkittava.
Miksi nuorukainen ei pakannut kaikkea? Se oli hänen työnsä.
Tekninen avustaja Wim ei ole palvelijasi. Hän tekee parhaansa.
Kaikesta täällä otetaan sormenjäljet. Myös...
tästä.
Sinä järjestit tämän! - Älä viitsi naurattaa.
Onpa sopivaa sinulle. - Pärjäämme ilman muuntajaa.
Olet juonessa mukana. Tämä on salaliitto!
Kaikki keskeytetään, kunnes poliisi antaa luvan jatkaa.
Lepo tekee teille hyvää.
Muista myös se, että sinun pitäisi keksiä bändille nimi.
'Elle ja mahahaavat'.
Näetkö? He kaivavat maata jalkojeni alta.
Onko se lopullinen nimi? - On.
En tiedä. Ehkä. - Selvä. Mieti vielä yön yli.
Mutta ole nopea, jos et tahdo minun keksivän nimeä.
Kun tämä residenssi on ohi...
katalogi on yhä sinulla.
Niin.
Eikö kannattaisi keskittyä siihen, mitä et saa pitää niin kauan?
Mihin?
Kun olet pitänyt hauskaa, palaat typerän lukemisen pariin!
En tiennyt, että tämä on vakavaa. - Ei olekaan.
Mutta vakavan ja unohtamisen välillä on keskitie.
Haluan vain vähän hellyyttä. Onko se liikaa pyydetty?
Ihmettelen, miksi sinä... Tiedäthän.
Miksi minä mitä? - Miksi jahtasit minua?
Miksi luulet?
Koska pidin sinusta.
Johtuiko se muuntajasta? - Ei.
Pääsisinkö sänkyysi, vaikka pitäisimme muuntajan?
Kyllä. Vaikka kaksi muuntajaa.
Saanko jäädä residenssin jälkeen?
Saat!
Mikä on vialla?
Voimme saada tämän toimimaan, jos haluat.
En tiedä.
Tämä alkaa tuntua raskaalta. Tiedäthän?
Unohdetaan se muuntaja... - Kyse ei ole muuntajasta.
Tai ehkä se sai minut ajattelemaan. - Ajattelemaan mitä?
Lähdemme pian kiertueelle... - Pärjään etäsuhteessa.
Pidän sinusta, Jan, mutta...
Onko tämä nyt sitten ohi?
Voimme panna orgioissa.
Olipas rakentava ehdotus, Billy.
Pitää mennä. He alkavat kysellä.
Kuules, Billy.
Olen tehnyt tätä vuosia ja pitänyt aina etäisyyttä.
En välittänyt ihastuksistani tai yksinäisyydestä makuuhuoneessa.
Olen aina ollut ammattilainen.
Vasta sinä herätit minussa jotain niin vahvaa, etten voinut sille mitään.
En halua käyttää asemaani vietelläkseni toisen. Anteeksi.
Tarkoitan sitä.
Emmekö voisi yrittää saada tämän toimimaan?
Joskus rakkaus kasvaa, kun lähtee omille teilleen.
Älä ota katalogia! - Älä mene, Billy! Älä!
Billy, tarvitsen sinua. Jää!
Älä mene, Billy! Tarvitsen sinua!
Jää, Billy! Kyse ei ollut muuntajasta! Vannon!
Ei se johtunut siitä!
Otin uudelleen laksatiivin, enkä nyt voinut välttää kolonoskopiaa.
Tohtori Glock oli esiintyjä, joten Lamina ja Billy antoivat Ellenkin -
soittaa graafista taajuusmuuntajaa, kunhan se olisi akustinen.
Vatsani soundi ja performatiivinen potentiaali kiehtoivat Elleä valtavasti,
mutta itseni paljastaminen yleisölle oli virhe.
Uhrasin yksityisyyteni taiteen vuoksi.
Stones...
Stones? Oletko kunnossa. - Anna minun olla.
Tiedätkö mitään uutta muuntajasta?
En. Se vie aikaa.
Hän teki sen tarkoituksella.
Älä viitsi! Luuletko, että hän on kaiken takana?
Hän teki sen omaksi hyödykseen.
Keittotason sormenjälkiä ei tutkita, mutta muuntajasta ne tutkitaan.
Mitä sitten ehdotat?
Lopeta. - Joo joo.
Jan Stevens!
Hän pitää poliisijuhlia Billy-juhlien lisäksi.
Olisin voinut kertoa, ettei yksi erektio ikinä riitä sellaisille.
Surettaako, kun et saanut kutsua? - Ei.
Yömehut on roiskittava kaikkialle,
mutta rahoittajan kanssa puuhastelu on häpeällisin tekosi.
Olet parantumaton, Billy Rubin.
Vaaransit residenssimme hölmöllä hepilläsi.
Sinä olet vaarantanut sen hölmöllä... - Millä?
Et edes keksi vastausta. - Odotahan, kun kirjoitan muistelmani.
Uhkailetko minua taas? Kirjoita vain muistelmasi.
Niin teen. - Selvä.
Kirjoita sänkyysi piilotetusta salamistakin.
Lopettakaa.
Riidoista huolimatta katarsiksen etsintä toi meidät yhteen.
Saatoimme olla eri mieltä siitä, mitä katarsis tarkoitti,
mutta me kaikki halusimme ajaa jotain ulos itsestämme.
Mitä se sinun kohdallasi oli?
Juttuja vain. - Voisitko kertoa enemmän?
Vaikuttaako tieto demoneistamme siihen, mitä kuulet?
Elle oli avoin omistaan.
Ei niin avoin kuin luulisi.
Tiedän neiti Lindensonista ja siitä, mitä todella tapahtui.
Ainoa, joka nauroi, kun hän sai anafylaktisen shokin, oli Elle itse.
Koomiset, turvonneet kasvot. Aivan kuin elokuvissa.
Ei kai hän tiennyt neidin kuolevan?
Hän nauroi, kunnes oli liian myöhäistä. - Mutta hän oli pieni tyttö.
Nyt hän on aikuinen, eikä vieläkään voi kohdata itseään.
On helpompi keksiä uusi menneisyys saadakseen sympatiaa -
kohdata syyllisyydentunteet ja riski suuttumuksesta.
Ellen isä oli juhlissa ja läimäisi Elleä, kun tämä nauroi.
Tragedia vaikutti häneen, mutta ei niin kuin hän haluaisi sinun uskovan.
Olet ruokakaupassa.
Olet eksyksissä käytävillä.
Eteen ja taakse, edestakaisin.
Ajatus huolestuttaa sinua.
Gâteau de ménagen puuteko mieltäsi vaivaa?
Vai vilaus hyllyttäjä-Danista,
joka vuoronsa jälkeen etsii salaperäistä Chartreuse Elixir Vegetalia?
Vai onko kyse jostain muusta?
Menneisyyden kakusta, joka kummittelee ja seuraa sinua kauppaan?
Toivottavasti ei.
Olet väsynyt, mutta et voi lähteä ennen kuin ostokset on tehty.
Muut asiakkaat romahtavat ympärilläsi yksi toisensa perään.
Tautia kutsutaan kauppavaivaksi.
Yksi kerrallaan te kaikki taivutte sen edessä.
Se oli heidän viimeinen kauppamatkansa. Ja ehkä myös minun.
Minulla oli aamulla tapaaminen tohtori Glockin kanssa.
Diagnoosi, jota pelkäsin, valtasi mieleni.
Tällaisista öistä pitäisi nauttia, siltä varalta, että ne ovat viimeisiä.
Tulokset ovat nyt tulleet.
Ja...
Miten tämän sanoisi?
Sinulla on...
Hetkinen. Taisin unohtaa yhden jutun kotiin.
Se oli minulle etuovella.
Mitä minulla on? - Olin juuri kertomassa!
Mikä minulla on? - Keliakia.
Mikä? - Keliakia!
Kaikki on hyvin. Vatsasi on huonossa kunnossa, mutta selviät.
Mikä se on? - Autoimmuuni...
Päästä minut! - Jatka puhumista! Mikä lääke auttaa?
Et tarvitse lääkettä. Vältä gluteenia, niin tulet kuntoon.
Kerro lisää! - Sitä on vehnässä!
Vältä leipää, pastaa, olutta, leivonnaisia...
Ja jouluvanukasta.
Mitä? - Jouluvanukasta.
Ruokavaliomuutos oli vaikea.
Jopa elintarvikkeissa, joissa ei ole gluteenia,
oli gluteenia kontaminaation takia.
Sitten oli se sosiaalinen puoli, josta kukaan ei varoittanut minua.
Sain huokailua ja silmien pyörittelyä -
ihmisiltä, jotka pitivät minua vain melodramaattisena tai trendin uhrina.
Jouduin myös käsittelemään tarjoilijoiden puolustelevia reaktioita.
He loukkaantuivat, kun kysyin kontaminaatiosta.
Mutta kun muutin ruokavaliotani,
elämäni palasi normaaliksi.
Olin lopulta toipumassa ja saisin tuntea itseni terveeksi taas.
Diagnoosin kunniaksi -
Jan Stevens ilmoitti, että tämän päivän puku olisi vähemmän muodollinen:
farkut.
Hitot tästä!
Oletko liian väsynyt sanomaan nimeni?
Mitä haluat? - Toin rauhantarjouksen.
Poliisiystäväsi eivät siis löytäneet sormenjälkiä?
Selvästikään eivät. Ajattelin,
että saattaisitte haluta sen takaisin viimeiseen esitykseen.
Saammeko luvan käyttää muuntajaa? - Jätän sen tähän.
Päättäkää itse, haluatteko käyttää sitä.
Tätä mieltä olen sovinnon eleestäsi!
Mille sinä naurat?
Ajatus illallispuheesta on hieman pelottava.
Joistain on ihanaa hurmata yleisö puutteellisillakin ajatusprosesseillaan,
mutta useimmat eivät halua kommunikoida maailman kanssa -
ja pitävät sitä vaikeana.
Ymmärrän, että tämä on pakollista, mutta en esitä, että tämä on helppoa.
Itse asiassa en pidä tästä.
Anteeksi.
Jos tämä on epämukavaa, voimme... - Hän karkaa mistä vain syystä.
Ei! Pystyn tähän.
Ja jatkan.
Olen lukenut erilaisia käsikirjoja illallispuheiden pitämisestä -
ja nyt olen valmis elävöittämään huonetta kertomalla, että kun residenssi on ohi,
aion lähteä ryhmästä. - Mitä?
Etkö usko minua? - Mitä sinä tekisit?
Kun Hefaistos heitettiin Olympokselta... - Älä aloita!
Metatekstuaalinen, pseudohellenistinen, alfa-intellektuellinen kerskasi -
riittää jo!
Voin tehdä vaikka mitä, Elle-rakas,
kunhan minun ei tarvitse olla lähelläsi. Minusta tulee sooloartisti.
Se ei toimi ilman minua. Tiedät sen.
Ei ääntä, ei ideoita, ei visiota. Tekniikka ilman visioita? Ei.
Luuletko sen toimivan ilman minua Et edes tiennyt, mikä muuntaja on!
Jää. Selvitetään ongelmamme.
Voit lähteä kanssani. - Billy, älä.
En jää ilman Laminaa.
Sinä olet tämän takana! - En...
Onko syy minun? - Minä en sanonut niin.
Ei tarvinnut. Suunnittelit kaiken huolellisesti.
Typerää päivää sinulle!
Elle! - Ei, älä...
Elle, lopeta!
Elle! - Elle!
Jaksa vielä, Elle! - Anteeksi.
Haemme apua! - Missä Glock on?
Hän pakeni. Mitä odotit?
Keksin lopulta nimen bändille.
Kerro se, Elle. Kerro!
Elle ja...
Mitä? Mitä hän sanoi?
Sano se uudestaan, Elle! - Elle!
Ellelle kaikki oli performanssia.
Niin tämäkin.
Tätä kohti hän oli työskennellyt koko elämänsä.
Olin liian osallinen tilanteeseen kieltäytyäkseni kauhallisesta.
Ja minä olin lopulta osa jotain.
Suomennos: Annika Karvonen www.firstlightmedia.com