www.titlovi.com
Da bi im omogućili da nesputano žive na slobodi,
"aloitadori" goloruki obaraju konje na tlo
podrezuju im grive i obeležavaju ih.
Z V E R I
Prevod: Admir Destani (Dartanjan)
Šta bi ti uradio?
Bar bih prestao da radim sa njim.
"Bar", ma šta reče.
Poslao bih ga na giljotinu.
Mnogo ljudi je obezglavljeno za mnogo manje, Poli.
Uvek si preterivao.
Kada je poslednji Francuz pogubljen na giljotini?
Otkud ja znam?
Dugo nakon što je poslednji ovde vešan: 1977.
Jebeni divljaci. I posle se na nas žale.
Može mi se da preterujem.
Koliko ja znam, niko drugi se nije požalio na malog Rubija.
Niko nije.
Jeste li načuli nešto?
Jesi li gluv, Poli? Reci mu, nabijem te!
I moj zet je imao probleme sa njim.
Kakvi problemi, kakvi bakrači.
Tvoj zet je dao pravo bogatstvo za đubrivo.
Ispuštalo je iz džakova.
Ispuštalo, alo!
Tip koji ga je prodao je moron, balvan...
ili teška jajara.
Prosto je.
Je l' tvoja ćutnja znak slaganja?
Mali Rubio je tek počeo, za očekivati je bilo da će grešiti.
Ti sve uvek odradiš kako treba iz prve?
Nikad ne grešiš? -Skoro nikad.
Gospodo, ovo je Ksan Anta, koji uvek sve uradi iz prve.
Gospodin Savršenstvo.
Tako je. -Vidiš li onih pet?
Veoma namazano. -Nego šta!
Lepo prebroj. -Dvadeset i tri.
Paulino, slušaj. Ako ti isporuče pomije sa zakašnjenjem,
uz to oštećene, šta ćeš da uradiš?
Baciću ih svinjama. -Euzebio,
ako ti porudžbina kasni, ofrlje je upakovana
i dostavljač je pravi krelac...
Šta ćeš da radiš? -Zvaću drugog dobavljača.
Jasno kao dan.
Ukapirao si.
U stara vremena...
Amadeo Prvi od Savoje! Slušaj me...
Devedesetih, ako ti isporuče koku sa zakašnjenjem i oštećenu, šta si onda radio?
Ama baš ništa, jer si poslovao sa dilerima
koji su dostavljali robu koja ne ispušta.
Koja jebeno ne ispušta!
Amadeo, šta ako ti danas isporuče seme prekasno, oštećeno i preko volje?
Neka se nose. -Majku mu, Peri.
Imam utisak da svi isto razmišljamo.
Bezdušan si, Ksan.
On je Eloijev sin, skoro smo familija.
Pomoći ću mu kao da mi je rođeni sin.
Ček, ček. Uspori.
Stari Eloi...
često je navraćao u moju kuću.
Dobar je čovek, mio, srce mu je na mestu. A, Lorene?
Dosta nam je pomogao.
Uvek je bio tu za mene i mog brata.
I za mamu. -Skoro smo jedini ostali ovde.
Kao da smo na groblju.
Smuca li se taj idiot po Španiji, muljajući usput koga stigne,
povezaće njegovo ime sa našim.
I dok se okreneš,
svi iz kraja će biti do guše u govnima.
Ti radi šta hoćeš, kao i uvek.
Stari Eloi bi se složio sa mnom.
I ostali isto. I oni bi se složili.
Da bi već jednom ućutao.
Šta reče?
Ubedio si Migela da ostane i igra i sad ne zaklapaš.
Usuđuješ se da mi...
Dosadni smo ti, Francuščiću?
Kako?
Dosadni smo ti?
Odlaziš bez pozdrava.
U Španiji se javimo kada dolazimo.
I javimo se kada odlazimo.
Nije to tako teško.
Vidimo se sutra. -Eto ga...
Reci mi, Lorene...
Dobar dan.
Sve u redu? -Da.
Jesi li išao do Portele? -Jesam. -I?
Krov će izdržati. -Uprkos kiši?
Izdržaće.
Izgledaš umorno. -I jesam.
A i gladan. Jesi jela?
Meni su privlačni ljudi koji mnogo jedu.
Slažem se.
Ali tebe ne mogu da pratim.
Mislim da se sviđam Lilijan.
Obožava te. Oborio si je sa nogu.
Kad? -Na pijaci, recimo. -Molim?
Privlačiš žene koje... Kako to da sročim?
Žene sa iskustvom. One znaju šta valja.
Sve je u redu, gospođo.
Dva kila?
I dve glavice zelene salate.
Paradajz stiže za dva meseca, jelte?
Tačno.
Sačuvajte mi onda dve gajbice. -Naravno.
Moja snaja kaže da je francuski paradajz najbolji.
Zahvalite joj se. -Kako vam je ime?
Čeli. -Imate lepo ime.
5.50, moliću lepo. -Računajte na nas, Čeli.
Idem u krevet.
Jesi li jela? -Ne.
Brzo ću.
Dugo ga nisam videla.
Zdravo, Pepino.
Dobro jutro! -Kako si, Pepino?
Dobro. Vi? -Odlično.
Ovo je za vas. -Hvala.
Plus poklon. -Kobasice, a? Može kafica?
Ne, hvala. Ne muči se.
Taman pošla da pravim. -Ma jok, hvala.
A ti? -Može, ljubavi.
Nemoj opet da zanovetaš, svega ti. -Neću.
Ne znam ni šta radiš.
Zemlji treba odmora. -Možete da uzgajate trostruko više paradajza.
Nauka tako kaže.
Ko to kaže?
Nauka!
Da više čitaš, znao bi.
Da ti više vežbaš, sad bi bolje parlao španski.
Uludo traćenje bašte.
Titane, dođi.
Dođi.
Gde je zapelo? -Ne znam.
Samo je stao.
Upadaj. Odbaciću te.
Hajde! Mrdni se!
Jesi li završio? -Ne žesti se, obična šala.
Upadaj sad!
Šta ti je, druže? U Francuskoj ne zezate?
Jedanput je šala, drugi put uvreda.
U redu, druže. Izvini. Hajde, uđi. -Ne.
Samo sam se šalio.
Odvešću te do Frana, on će ga popraviti do ručka.
Hajde! Žurim se!
Žuri se... Kad si ti u životu žurio?
U redu?
Kretenu!
Vidimo se kasnije, tupsone!
Šta on to radi? Dođi ovamo.
Dođi.
Ne ljuti se, Francuščiću.
Šta je? Tebi je ovo smešno?
Pravi si idiot.
Mogu ja da platim, Euzebio?
Odoh. Vidimo se sutra.
Ajde, ajde. Idi usreći ženu.
Nakon jučerašnjeg pijančenja
danas moraš da se ponašaš. Nema fudbala za tebe večeras!
Neće mu se dići. Našljemao se.
Pijan k'o letva. Valjda se neće slupati.
Neki dan smo mu šlepovali kola iz jarka.
Zviznuo je u deblo. -Francuščiću...
Ne okreći nam leđa.
Hoćeš da igraš sa nama?
Igramo domine. Fali nam igrač.
Da li se plašiš? Nema potrebe.
Pridruži se ekipi. Hodi ovamo.
Priključi se, Francuščiću.
To mi se sviđa. Sedi pored mene.
Dovoljno puta si nas gledao da znaš kako se igra.
Upiši ga.
Upiši ga kao...
Tonito Konkvistador.
Osvaja sve što mu je na putu. Da li ste znali da su Francuzi
pokušali da nas osvoje u prošlosti?
Ali su se vratili odakle su došli.
Nagrnuli su na nas misleći da smo gomila idiota.
Napoleon je lično rekao:
"Oni su prokleti idioti!"
Da li dalje to mislite, Francuščiću? -Dupla šestica.
I dalje smo za vas prokleti idioti?
Ne mogu da govorim u ime svih Francuza.
Zar to nije jedna od glavnih tema na
godišnjoj konklavi koju održavate 14. jula?
Prvi put ti vidim zube.
Lepi su, kao domine.
Pomislili smo da si krezav.
Hajmo da se nas dvojica opkladimo, Francusčiću.
Ako dobiješ ovu partiju, dovršiću sve kuće koje obnavljaš.
Izgledaće kao bombona, kao one sa TV-a.
Kako se beše zove ona emisija, Lorene? -Koja?
Ona o renoviranju kuća. -"Totalna reforma".
Gledaš tu emisiju? Dobra je. Tri tipa uzmu ruševnu kuću
i za treptaj oka je pretvore u palatu iz snova.
To je ono što ti želiš.
Da osvojiš selo i pretvoriš ga u turistički raj.
Nije tačno.
Za meštane je.
Tvoj red.
Jedno me kopka.
Ne vidiš li da se mi ne uklapamo u te tvoje urbanističke planove?
Kada svi ti siroti ljudi
dođu da žive ovde, poneseni organskom hranom,
čistim vazduhom i majkom prirodom koja nas je sve rodila,
ugledaće naše ružne njuške
i odmagliti kao da ih sam đavo goni.
Trebalo je da potpišeš
za vetrenjače budući da si pravi ljubitelj prirode.
I osnuješ svoj turistički raj negde drugde,
sa manje ružnim njuškama,
umesto što navlačiš ljude tim svojim spretnim jezikom.
Što nam ide na onu stvar, Francuščiću.
Mogli bismo da živimo sa parama od vetrenjača.
Ksan. -Šta je, Breikso?
Ja nisam potpisao jer nisam želeo.
Malo poštovanja.
Uz dužno poštovanje,
u tvom slučaju je drugačije.
Kako to?
Pa, ovaj, iz više razloga, ali navešću dva glavna.
Rođen si ovde, sigurno ćeš ovde i umreti.
Ne možeš to da kažeš. -Pod jedan, a pod dva...
ako mogu da završim... Tebe, Breikso,
za razliku od nekih, možemo da urazumimo.
Jebeš mi sve, Lorene, ali imam problem.
Ne kapiram francuski humor.
Ne znam da li sam rekao nešto smešno.
Da li je rekao nešto smešno?
U stvari, nije.
Zašto nisi potpisao?
Nikada nam nisi rekao, zašto nisi potpisao?
Raspravljali smo o tome, Ksan.
Hiljadu puta si tandrljao
kako nisu ekološki odgovorne, da su glomazne, dža bu...
Reci mi iskreno.
Zašto nisi potpisao?
Nisam mogao.
"Nisam mogao", veli. -Mogao si...
sa rukom kojom drkaš.
Ali možda ti nije bilo do potpisivanja.
Reci mi zašto nisi potpisao.
Jer je ovo moj dom.
Ksan, dosta je bilo.
Odigrajmo još jednu partiju.
Ovo je Manolo. -Drago mi je.
Moja žena, Olga.
Njegov rođak je rođen u ovoj kući. -Zaista?
Nije mu jasno šta mi ovde radimo.
Jak si mi ti pas čuvar.
Uđi. -Dolazim! -Ako ne, ubaciću te ja!
Ne budi dosadan, eto me.
Nije tako hladno. -Dolazim!
Nije hladno, upadaj! -Ne, ne.
Ne, Havi, molim te! -Hajde, već si mokra!
Jedi govna, majmune! Ledeno je!
Privići ćeš se brzo.
Ej, dođi načas.
Šta hoćeš, Francuščiću?
Da popričamo.
O čemu? -Dođi ovamo.
Idem, idem.
Ne pijem dok radim.
Ne dok radim. Jok.
Dođi. -Radimo. -Dolazi, bre!
Nastavite sa radom.
Ksan, dolazi ovamo! -Za pet minuta.
Strpi se, aman.
To i nije baš ekološki, zar ne?
Otprilike pola godine nam nisu rekli ni reč.
Pre neki dan, u Euzebiovom kafiću, zvali su me da igram domine.
Nazvao me je "Francuščićem" pred svima.
Prebacio mi je opet zašto nisam potpisao za vetrenjače.
A sutradan,
našao sam ispred kuće dve flaše domaćeg likera...
Orujo.
Dve flaše. I sledećeg dana, još dve flaše.
Još su mokrili po ženinoj i mojoj stolici. -Mokrili?
Ništa, porazgovaraćemo sa braćom. Ako su oni...
Garant su oni. -Ne znate to, Antoane.
To su bili oni, molim vas. -Komšije ste.
Popijte pivo, izgladite stvar.
Ovakve stvari se dešavaju između komšija.
Zamolio bih vas samo da se više ne čačkate.
Ovo nije običan komšijski spor.
Nikako. -Potpišite svaku stranicu.
Znate šta je mislio.
Vlada zla krv među vama.
Ništa vi ne brinite, popričaćemo sa njima. -Hoćemo.
Molim vas.
Pravi se luda. Pretvara se da to nije ništa.
Ne vraća mi pare, i još me posle časti pićem.
Ako ti je prava drugarica, popričaj sa njom, razumeće.
Znam, ali ona je tako tvrdoglava, u njenoj glavi je to normalno.
Možda bi trebalo da budem direktnija...
Zapreti joj da ćeš poslati oca.
Da, sigurna sam da će to upaliti. Odlična ideja.
Kako je mama? -Dobro. Pozdravlja te.
Nadam se da ćemo doći na leto.
Ćao, lepi moj! -Ćao, deko.
Šta je? -Šta to nosi?
Šta je to? Benkica?
Ne puši pred njim, Mari.
Zašto si ga obukla kao žabu? Kakva je to pidžama?
Antoane. Pogledaj. -Šta?
Da li ih vidiš? -Ne, ali tu su.
Siguran sam.
Zdravo!
Šta piješ? -Kao i uvek. -Stiže.
Ne kao i uvek, onda se prostre.
Voliš da spavaš, Francuščiću? Dobar krkanjac, dobar spavanjac.
Ne počinjite. -Euzebio...
Samo se šalimo sa Francuščićem.
Smiri se, nećemo ti demolirati birtiju.
Ja častim sledeću turu.
Tvoje pare ovde ne vrede. Plaćamo iz svog džepa.
Ali komšije treba da se ispomažu. -Pazi se, jer jednog dana...
25. JUL SVE BLIŽE I BLIŽE
Ta lujka je drmnula dve flaše
likera od kafe i pola flaše čistog alkohola.
Koliko dugo je beše bila budna i kmečala da će joj srce iskočiti iz grudi?
Dva dana.
Euzebio, 'oće li ta pića? -Idem.
Otac ti je bio prava zver, Ksan.
Moj otac je bio kučkin sin.
Lorene, tek si do pola stigao sa poslom.
Farba na vratima mora prvo da se osuši.
Ofarb'o si ih kitom.
Tvoj brat je naš Pikaso.
Da, Pikasova kita.
Sviđa ti se?
To je mačje meso. Sviđa ti se?
Šta? -To je mačka, nisi znao?
Ksan, on ne zna da je to mačka.
Kako to da zna? U Francuskoj ne jedu mačke.
Euzebio, prosvetli ga. Je l' to mrtva mačka?
Euzebio, gukni! -Mačka je.
Nije mačka. -Nije...
To je kengur.
Majku mu, Francusčiću, nemoj da si takav.
Vazda smo jeli ovde mačke.
Šta si mislio? Da će Euzebio ubiti kravu da bi nas nahranio?
Nema muda da ti to kaže jer želi da platiš i da se vratiš.
I da ti kažem...
On je jedini koji te želi ovde.
Slična je zečetini.
Moramo da oberemo kupus dok ga gusenice nisu pojele.
Zabrinuta si zbog kamere?
To je za svaki slučaj.
Ne znam.
Dobro jutro, domaćini. Odmarate? -Malo.
Teškom mukom se penješ dovde. -Nipošto.
Zadihao si se sav. -Ne diraj ga.
Ignoriši ga. -Stižu te godine, a?
Pravi si bilmez. -Zabrinut sam za tebe.
Brini ti za sebe. Pogledaj tu mešinu.
Doneću ti salatu. -Hajmo, ne mogu očima da ga gledam.
Doneo si kobasice? -Nego šta.
Nema žive duše. -Znam.
Mirno jutro. -Svi su na odmoru.
Daj mi za dvadeset.
Uzeću i baterije.
Šta radiš, Francuščiću?
Kupujem novine.
Imaš nešto protiv?
Da li zato moraš da zuriš u mene?
U šta si blenuo? -Ništa.
Ti si taj koji blene.
Kako si, Antoane?
Dobro. -Kako si?
Ti? -Da, sve po starom.
Novine? -Da, hvala.
Još nešto?
Novac mi je u kolima. Odmah se vraćam.
Nema problema.
A novine? -Molim?
Gde su ti novine, Francuščiću?
Šta ti je to u džepu? Češeš muda ili me snimaš?
Paranoičan si.
Snimao si me.
Videli smo te sa kamerom.
Snimao si me, priznaj.
Jebaću ti majku!
Antoane, dođi da vidiš!
Šta je?
Gle.
Smradovi su bacili dva akumulatora u bunar.
One crne mrlje su olovo.
16. je avgust, 11 satu ujutru. Moja žena Olga je videla...
Šta radiš?
...da je skoro zreo paradajz istruleo.
Prestani da snimaš.
Možemo da ih bacimo.
Gde ćeš? -Prestani da snimaš!
Zdravo, Lorene. Jesi dobro? -Zdravo.
Šta radiš? -Ništa.
Ništa?
A tvoj brat? -Unutra je. Zašto? -Onako.
Jedno pitanjce.
Da li si probao...
naš paradajz?
Šta? -Naš paradajz.
Jesi li ga probao?
Pusti me!
Jesi li bacio akumulatore u naš bunar?
Da ili ne?
Odgovori mi.
Odgovori mi, Lorene.
Strpaću te u zatvor.
Utuvi to u svoju glupu glavu.
Idi bestraga! -Dođi ovamo!
Dođi ovamo!
Priđi samo. -Upotrebićeš tu pušku?
Možda i hoću. -Šta čekaš?
Ne pucaj. Gubi se! I ne snimaj!
Žetva mi je uništena, Ksan.
Zabole me. Gubi se odavde!
Znaš li šta si učinio? Upropastio si nas!
Marš, bre, volino!
Šta to radiš?
Uništio si nas, smrade!
Napusti moju kuću!
Idiote jedan!
Odmah izađi iz moje kuće! -Beži, sunce li ti tvoje!
Zašto si pustio to govno unutra?
Razgovaraćemo sa njima. Nećemo ovo tolerisati. -To je njihovo maslo.
Ne brinite. Stavićemo im do znanja.
Ne smeju više da kroče ovde.
Reći ćemo im. Ali to isto važi za vašeg muža.
Upali ste na njihovo imanje. -To nije isto.
Bez dozvole,
snimajući ih i pokazujući agresiju. Na kameri je.
Zatrovali su nam bunar!
Polako, istražićemo to.
Slušajte me, Antoane. Dođite ovamo.
Istražićemo to. Ali ne nasedajte na provokacije.
Pretili su mu puškom. Videli ste to.
Nije bila napunjena. Budite u to sigurni.
Trebalo je prvo nama da se obratite.
Tako znači. Mi da se pridržavamo pravila, a oni da rade šta im je volja?
Prete oružjem, truju vodu... -Bio sam krajnje jasan.
Teško mi je da to razumem.
Vaš muž nije smeo da manipuliše Lorenom.
Šta to govorite? -Smirite se.
Od nesreće sa konjem Loren nije čitav.
A vi ste profesor. Načitani ste, videli ste svet...
Iskoristili ste to.
Upozorite ih da ne želimo da ih vidimo ovde.
Inače ću otići pravo kod vašeg šefa.
Je li to jasno? -Da.
Idemo kod njih iz ovih stopa.
Da zadržimo karticu? -Za istragu? -Da.
Breksio. Koliko ljudi je nekada živelo ovde?
Mnogo.
Bilo je čak i dece.
Kad renoviramo kuće, ljudi će se vratiti.
Ako ti tako kažeš. -Život je ovde dobar.
Moja ćerka voli da dolazi sa unukom.
Moj nećak više i ne dolazi.
Bio je za vetrenjače.
Ljudi danas samo misle o parama.
Tačno.
Ali i ovde se mogu zaraditi pare, ako zavrneš rukave.
Tlo je ovde vrlo zahtevno. Proždire te.
Videćeš.
Koliko treba da se proizvede dobar kozji sir?
Za dobar sir uzmi ovcu. One daju više mleka.
Izguraćemo. -Znam da hoćemo.
Ali po koju cenu? Radimo kao mazge i trošimo ušteđevinu.
Do kada?
I šta onda? Neće nas ostaviti na miru.
Branićemo se.
Nismo došli ovde da se borimo.
Ne smemo da odemo.
Oni nemaju šta da izgube.
Otud i kamera.
Znaš na šta mislim.
Ne znam šta drugo mogu.
Ne vidim drugo rešenje.
Da bi isterali pravdu... -Uvek postoje druga rešenja.
Hoćemo da spavamo?
Bez tebe sam niko i ništa.
Znaš li to?
Mislio sam da kupimo nešto ovaca.
Ja sam Rafael, Breiksov sestrić. -Moje saučešće.
Bolje umreti na planini nego u bolnici.
Govorio sam vašoj ženi o lepim uspomenama na letovanja ovde.
Hoćeš kafu? -Ne, hvala.
Sigurno znate da moj ujak nije imao dece. Bio je udovac. Ja sam nasledio zemlju.
Mogu da sednem?
Nisam vekovima bio ovde. Imam hemijsko čišćenje, svoj život.
Ovaj novac mi ne rešava životno pitanje, te sam preduzeo korak dalje.
Da li me razumete? -Ne baš.
Evo ovako.
Nasledio sam ujakov glas, što će reći da je šest naspram tri.
Šest za vetrenjače, tri protiv.
Rekao sam svojim advokatima da ne stupaju u kontakt ni sa kim.
Znam za vaše razmirice sa pojedinim osobama.
Ujak mi je rekao, bio je jako zabrinut.
Odlična kafa.
Možemo da nađemo zajedničko rešenje.
Ljudi sa planine imaju dobru i lošu stranu, kao što već znate.
Moramo brzo da delamo ili odoše vetrenjače drugde.
Bilo bi šteta propustiti takvu priliku.
Otići će u drugo selo? -Tako su rekli mojim advokatima.
Gde? -Gde god ima vetra. -Imate li to napismeno?
Nemam kod sebe. Poslaću vam dokumenta. -Uradite to.
Prvom prilikom.
Među nama, znam ko je glasao protiv.
Vi ste ih ubedili, ali oni ne žive ovde.
Jedan dolazi da obradi zemlju, a drugi samo leti.
Razgovaraćemo sa njima, obrazložiti do tančina. Sad ili nikad.
Možda se varam, ali u slučaju da ne,
to bi iznosilo osam naspram jedan.
Znam da vam nije stalo do novca,
ali ljudi ovde žive u nemaštini.
Stalo nam je do novca.
Poklanjate kuće koje renovirate. -Nisu naše da ih poklanjamo.
Ulažete materijal, alat. To iziskuje dosta novca.
Ne gledamo tako na to.
Preče su vam neke druge stvari, kao i meni.
No, ljudi ovde nisu imali taj luksuz da se edukuju i putuju, ništa.
Mi jesmo.
Moj posao sa hemijskim čišćenjem lepo ide.
Imam kuću. Kao i vi.
Projekat vam je plemenit, ali ko želi da živi ovde?
Da su hoteli, pa i ajde. Ali kuće...?
Ovi ljudi žele da odu, oni koji ne mogu umiru.
Mi smo došli.
Razmislite. Sa tim novcem... -Nije toliko puno.
Plaćaju manje nego što vredi. -Pare su pare.
Započnite novi projekat negde drugde.
Galicija je ogromna. Spasiće se ovi ljude bede.
Spasiće se bede? -Razmislite o tome.
Hoćemo. -Loše ste počeli.
Planinski ljudi su jednostavni. Sa dobrim i lošim stranama.
To ste već rekli. -Da li je to pretnja?
Ne pretim nikome.
Samo kažem da budete oprezni.
Neverovatno.
Slušajte, ja mislim na svoju decu.
Šta želim da im ostavim?
Lakši ili teži život?
Imate ćerku, je li tako?
Svi ovi placevi su problem. Za svakog.
Znači, razmislićete? -Rekli smo da hoćemo.
Hvala vam na vremenu i kafi.
Vraćam se nazad hemijskom čišćenju; garant se telefon usijao.
Drago mi je što sam vas upoznao.
Razmislićete o tome, Antoane?
Misliš da su ga oni poslali? -Ne znam.
Šta je bilo?
Šta da radimo?
Okreni se.
I gde da odem?
Zaključaj vrata.
Pustite nas da prođemo.
Pustite nas da prođemo, Lorene. -Spusti prozor.
Idemo na spavanje. -Spusti prozor.
Molim vas.
Spusti prozor.
Ako ga ne spustim, neće otići.
Pustite nas da prođemo. -Spusti ga još.
Još. -Loren.
Kasno je. -Ne radi to.
Pustite nas da prođemo, molim vas.
Sa ženom sam.
Pustite nas da prođemo, molim vas.
Nisi toliko jak.
Kafa? -Ne, hvala.
Da nisam bila tamo, ubili bi te.
Ne bi. -Da, ubili bi te.
Zašto su bili tamo sa puškom? Kakva im je bila namera?
Bili su pijani. -I?
Takvi su.
Počinjem da se plašim.
I ti si se sinoć uplašio.
Nastavićemo ovako da živimo? Ja to ne želim.
Ne misliš valjda da su hteli da nas ubiju?
Mene ne, tebe da.
Za to treba hrabrosti, a oni to nemaju.
Vredi li toga? -Šta? -Ovo.
Naravno da vredi.
Veruj mi.
Bog te maz'o, Lorene, pusti psa.
Dođi, Drako. -Dobar momak.
Mene voli više. Da si manje ružan...
Danas ćemo da pijemo.
Dozvoli da te častim pićem. Ne smeš da odbiješ.
Euzebio, flašu, molim te.
Sedi, Lorene. Smiri se.
Šta je?
Kada sam se doselio ovde pili smo zajedno.
Pitao si me...
šta radim ovde.
Nisam dobro baratao tvojim jezikom da bih ti objasnio.
Ni reč te nisam razumeo.
Često sam putovao.
Zavitlavao sam se.
Jedne noći sam bio toliko pijan da sam morao da stanem.
Legao sam i video nebo puno zvezda.
Kada sam se probudio...
obreo sam se ovde, u ovoj dolini.
Sve vreme sam razmišljao: "Kad omatorim, živeću tamo.
I biću slobodan."
Ovde da budeš slobodan?
Lepa priča.
Misliš da sam ovde došao tek tako?
Ne, Ksan. Ovo je sve za mene.
Moj životni projekat.
Sa mojom ženom.
Ja ne mislim tako.
Šta ti misliš? -Neće ti se dopasti. -Da čujem.
Nije pošteno da se tvoj glas vrednuje kao i moj,
jer ti nisi odavde. -Ozbiljno?
Nije pošteno, ne zato što si...
Ne zato što si stranac...
Nećemo sad o tome.
Nego zato što se ovde igraš paora svega dve godine.
Ovde živim 52 godine, on 45.
Moja majka 73 godine.
Preko glave nam je bede.
Ali najgore od svega...
nismo ni znali koliko smo bedni
sve dok nisu došle glavonje iz elektrane i pokazali nam cifre.
I sada kad god ustanem
u pet ujutru, sa jakim mamurlukom
i leđima koja me ubijaju, pomislim na tebe.
Onda počinje još jedan lep dan.
Šta bi radio sa parama?
Jesi li razmišljao o tome?
Jašta. -Šta bi radio?
Zar te je briga? -Zanima me. Reci mi.
Taksi u Orenseu.
Pola dana bih ja vozio, a pola moj brat.
A tvoja majka? -Kući.
Dosta je radila.
U tvojoj kući? -Da, u mojoj kući.
Misliš da su pare od vetrenjača dovoljne za to?
Znaš ti? -Ne, pitam tebe.
Jesi li napravio računicu?
Snaći ću se, kao i do sad.
Tačno, ali gaziš pedesete.
Nisi školovan. -Nazivaš me glupakom? -Ne.
U stvari, mislim...
Taj novac mi sleduje.
Sleduje mi i tačka!
A ti si se isprečio između mene i njega.
Znaš kako je lep bio Loren kao dečak?
Prosto da se skameniš kol'ko je bio lep.
Nisi znao?
Vodio sam ga jednom na kurve...
i odbili su ga.
Znaš li zašto?
Kurve su rekle da ga se plaše,
da je pravi grubijan.
Ali nije bilo samo to.
Mi ovde smrdimo na govna.
Smrdimo na govna.
Želim samo ženu kao tvoju.
Jednu za sebe, jednu za brata. Ali ih ovde nema.
Misliš da ne želim dete? Ovde je to nemoguće.
Sećaš se šta si rekao za onim stolom?
Kad smo igrali domine. "Ovo je moj dom."
Izgovorio si to kao da samo tebi nešto znači. E pa, grešiš.
Ovo je i naš dom.
Mnogo pre nego što si došao ovde.
Pažljivo.
Ako stvarno...
Ako stvarno želite da odemo...
Žena i ja ćemo otići.
To je pošteno. -I ja tako mislim.
Ali, postoji začkoljica.
Upropastili ste nam žetvu.
Žena i ja smo izgubili sve.
Celogodišnji trud.
Pogledaj me u oči i reci da to nisi bio ti.
Drzni se.
Da li je ovo tvoja osveta? -Ne.
Sve i da hoću da odem, ne mogu.
Zato što pare od vetrenjača nisu dovoljne za početak od nule.
Pokušavam da ti kažem, ali ti ne slušaš.
Čuješ samo ono što želiš da čuješ.
Na trenutak sam poverovao da ćeš otići.
Bilo je kratko ali slatko.
Kada ja i žena budemo imali novu žetvu
i povratimo izgubljeno, glasaću ponovo.
I bude li osam naspram jedan, odlazimo.
Do tada će ponuda otići negde drugde, Francuščiću.
Ne bih verovao onome što Rafael kaže.
Susedno selo će se obogatiti jer smo bili previše glupi da ne potpišemo.
Ne kapiraš!
Uvek isti ljudi prave pare.
Znaš ko su oni? -Ne deri se.
Norvežani koji ne žele vetrenjače na svojoj zemlji
pa ih grade ovde za badava!
Ne deri se na mene.
-Smeta ti?
Malo.
Zahtevaš da napustim svoj dom.
Upao si mi na posed.
Otrovao si mi žetvu.
Vređao si me, pljunuo u lice
i slao si čoveka u kuću da mi preti.
A smeta ti što se derem? Ma, ti si kralj.
Ti si kralj.
Prečesto se viđamo.
Dosta mi je. -Dosta ti je, a? -Da.
Ipak sam voljan da razgovaram sa tobom.
Ali ti nećeš da me slušaš. -Završili smo sa pričom.
Ne mogu da odem jer ne mogu da odem.
Ti želiš da odemo. Šta nam je činiti?
To je veliko pitanje. -Šta nam je činiti?
Obojica radimo ono što moramo. -Šta ćeš da uradiš?
Šta ćeš da uradiš?
Voleo bih da si odabrao neko drugo selo.
Tako je, kako je.
Šta ćeš da uradiš? Odgovori, šta ćeš da uradiš?
Lorene, završili smo. Idemo.
Hoće li? -Da.
Mogli bismo da plevimo.
Pomoći ću ti, sačekaj.
Dva minuta.
Šta je?
Šta je? -Ništa.
Jesu li to ćufte?
Štene?
Kobasica? -Ne!
Srećan rođendan, ljubavi! -Pokloni.
Nisi znao? Srećan rođendan, Pepino!
Šta je to? -Iznenađenje.
Neće ti se svideti.
O, prsluk.
Isti kao tvoj. -Nije.
Šta vam je?
Ne sviđa ti se boja?
Sviđa mi se boja. -Šta vam je? -Ništa.
Dva meseca posla. -Hvala vam. -Dva meseca?
Da vidimo...
Je l' ovo šala? Ti si ga isplela?
Nije šala, kunem se.
Smešno je, izvini. -Gde si ga kupila?
Na pijaci, ljubavi.
Izvini. -Dva su bolja nego jedan. Imam rešenje.
Sama si ga isplela?
Rešiću to začas.
Bez striptiza, Pepino! -Ovaj je za mene,
a ovaj poklanjam svom prijatelju, Antoanu.
Nemoj ženin.
Volela bih da ga uzme.
Jesi li sigurna? -Naravno.
Lepo će mu stajati. -Snimam.
Braća blizanci.
Kao boj bend.
Govor, Pepino! -Da, govor!
U čast prsluka. -To treba proslaviti.
Hvala vam. Hvala tebi, moja Aurora.
Što me trpiš.
I hvala vama što ste došli i što ste tako dobre komšije.
Nadam se da ćemo ostati komšije još dugo.
U to ime! -Živeli!
Potpuno isti.
Da ne poveruješ. -Hvala ti na lepim rečima.
Hvala i tebi od srca, Aurora.
Kada smo se doselili znali smo da će nam nedostajati prijatelji.
I nedostaju nam. -Tebi više.
Stvarno?
Možda.
Ali smo srećni što imamo vas. -Hvala.
Jesi li srećna ovde? Ne fali ti stari život?
Stvarno sam srećna ovde.
Nazdravimo u to ime. -Živeli. -Živeli.
'Oćeš ga nazad?
Dođi, Titane.
Gde mi je pas?
-Ništa se ne sekiraj.
Gde mi je pas?!
Ovo zoveš hrabrim, Lorene? Dvojica na jednog?
Polazi.
Titane!
Odavde do ovde, i od tamo do tamo.
Sledeće nedelje ću pročešljati ovu oblast. Zapisali ste?
Želim da se popnem ovde gore. Ali je trenutno previše hladno.
Oprezno, tamo gore je opasno. -Znam.
Hoze, dođi na trenutak.
Oprostite.
Sve ste zapisali? -Da, uneto je.
Dobro, odoh. -Inače, sve u redu?
Da. -Posao dobro ide?
Hoćete li biti na sajmu u Barbeiri sledeće nedelje?
Dobar je to sajam. -Hvala, prijatno. -Prijatno.
Gđo Deniz, slobodno dođite kad god poželite.
Izveštavajte nas o vašim potragama.
Možda nam budu od pomoći. -Ali?
Znate da je to područje pretraženo prošle godine.
Tako su mi rekli. -Istina je.
Prijatno.
Izvrsno.
Hvala.
Pošto je praziluk? -1.60.
Vaš račun je 2.70.
Hvala, mila.
Dobro jutro.
Možemo ovuda da prođemo? -Naravno.
Put vodi do reke? -Tako je.
Hvala vam. -Nema na čemu.
To je sve što ima. Nažalost.
Devet? -Završi nam nešto.
Šta da završim? Osvrni se oko tebe. Mućak.
Rekli smo 15, a ne 9. -To je sve što imam. Uzmite ili ostavite.
Kada stižu ostalih šest?
Dve ili tri nedelje. Zovite me.
Dve ili tri nedelje. -Da, razumela sam ga.
Uzimate ih ili...? -Ne znam.
Mislim da bi trebalo.
Ali morate sada sve da ih platite.
Jebote. -Kakav prevarant.
Šta ti drugarica kaže? -Ne znam, prijatelju.
Ne razumem pola stvari koje kaže. -Prebrojte.
Jesi li dobro? -Da. -Ti? -Isto.
Kako si putovala?
Jesam, ali sam slomljena. -Zašto ga nisi povela?
Ne sme da propušta nastavu.
Mama.
Moraš da odeš odavde.
Znaš to i sama.
Ostaću sa tobom dok sve ne prodaš.
Eva će paziti na Pjeroa. Zajedno ćemo otići.
Možeš da živiš sa nama dok nešto ne nađeš.
Ne želim da odem. -Volela bih da živiš sa nama.
Ne želim da idem, Mari.
Zašto? -Znaš to dobro.
Ponovi mi.
I?
Ovde mi je prijatno.
Blizu tatinih ubica?
Šta bi ti? Da uveneš ovde sama? -Nisam sama.
Naravno da nisi. Tu su stari pas i deset ovaca.
Devet. -Mama...
Nisam sama, Mari. Znam ljude.
Srećna sam ovde, dobro mi ide.
U redu, srećna si i nisi usamljena.
Ali zar ne misliš da je ono što se dogodilo nepravedno?
Šta misliš? -Onda?
Trudila sam se da razumem, ali ne mogu.
Ma koliko dolazila ovde.
Govorim ljudima i niko ne razume. Šta misliš zašto?
Možda trebaš da živiš ovde da bi razumela.
Ubili su mi oca. Imam pravo na mišljenje.
Ali moraš da poštuješ moju odluku.
Dobro. I šta ćeš da radiš?
Ujutru da čuvaš ovce, a popodne da tražiš tatu?
Tako je. -Ne, pobogu!
Ništa drugo neću da radim.
Bojim se, mama.
Brinem da ti se nešto ne desi. Razumeš?
Ti ljudi su ti komšije.
Kako možeš da ih gledaš u oči?
Trudim se da ne razmišljam o tome. -Moraš da razmišljaš!
Ubili su tatu. Nastavili su sa životima kao da se ništa nije desilo.
Ti bi da ostaneš u ovoj vukojebini iz koje svi beže.
To nije ono najvažnije.
Ne mogu da te ostavim samu.
Dolaziš, htela ti to ili ne.
Treba ti pomoć.
Uporno ignorišeš ono što ti govorim.
Navikni se na pomisao da ideš sa mnom.
Ne.
Okomiće se na tebe. -Ne, strahuju više nego ja.
Strahuju od čega? Tebe?
Tvoje osvete? -Da će istina izaći na videlo.
Nikog ne zanima istina!
Svi se prave ćoravi i gluvi. Ako je se boje, doći će po tebe.
Neće me povrediti.
To je i tata govorio i vidi.
Slušaj, pričala sam sa psihologom.
Kaže da ostaješ ovde
zato što ne prihvataš stvarnost.
Svedočila si tragediji i još uvek je proživljavaš.
Odbijaš da nastaviš dalje. Ali ćeš morati.
Šta čekaš?
Da istruneš ovde? -Kako, molim?
Čula si me. -Pazi šta pričaš, Mari.
To će se dogoditi. Završićeš sama.
Već si sama, pobogu. Ovde ne vole ljude kao mi.
Uvek su nam se podsmevali.
Zašto to govoriš? -Znaš zašto!
Policija vas nije shvatala ozbiljno.
Smejali su se vašem povrtnjaku i oholosti.
U njihovim očima ste vi zaostali.
Nikad ti nisam govorila kako da živiš.
Nismo te ovako vaspitali.
Ne.
Želim da moj sin poznaje baku.
Za deku je sada kasno.
Ništa mi neće biti, kunem ti se.
Zar ne želiš da živiš sa nama?
Tako smo strašni u poređenju sa ovim rajem?
Volela bih češće da vas viđam,
ali kada smo došli ovde, znali smo čega se odričemo.
Šta kažeš da prestanemo sa svađom i samo živimo zajedno?
Trebaš mi. I ja tebi.
Mari... Obe imamo svoje živote.
Kada si otišla od kuće bilo mi je teško,
ali sam to prihvatila. Takav je život.
U početku ste mi ti, Pjero i prijatelji mnogo nedostajali,
ali sada ne želim da menjam svoj život. Ovo je naš dom.
Nema više "naš". Shvati to već jednom!
Muža su ti ubili i bacili ga u jarak. Upij to.
Ako ne pođeš sa mnom, više neću kročiti ovde.
Više nas nikad nećeš videti. To želiš?
Ozbiljno to misliš? -Držim sina podalje od ludaka.
Izlazi iz moje kuhinje!
Završili smo razgovor. -Tek pošto se urazumiš.
Odvešću te na silu.
Kako se usuđuješ da podižeš ton na mene ili bilo kog drugog?
Kako se usuđuješ da mi govoriš šta da radim? Šta ti znaš o životu?
Više nego što misliš.
Šta si uradila sa svojim životom osim što si srljala
iz avanture u avanturu,
od mamlaza do mamlaza, usranih poslova i bez ambicija.
I sve to sa izgovorom da učiš životnu školu.
Podržavali smo te u svemu, vodili računa da sve imaš.
Nikada nisam ništa tražila od vas. -Zato što smo te tako vaspitali.
To nema veze sa vama. -Ma nemoj? -Da.
Šta je sa odlukama koje si donosila? -Ne žalim ni za čim.
Kao kada si napravila dete se onim tipom.
Ko te je tada podržao? Luda mama. -Ne mešaj mi sina.
Jesam li te vređala u kuhinji? -Prekini.
Slušaj! Jesam li te vređala u kuhinji i dernjala kako da živiš?
Ne znaš ništa o muškarcima. Poznavala si samo tatu.
Nemaš pojma o životu, ni kako je biti samohrana majka.
Zato što sam odlučila da ćerku podignem sa partnerom.
I nisi me ti odgajala bez pritiska, nego tata.
On se za sve pitao.
Hteo je da pretuče oca tvoga sina. Ja sam ga sprečila.
Pa da. Tako je...
Tata je odlučivao o svemu.
Gde ćete živeti, kako ćete živeti i kada ćete šta raditi.
Ne znaš ti ništa. -Bila si poslušna, jadna ženica.
Prekini, Mari. -Upravljao je tvojim životom.
I kada je bio živ, i sada kada je mrtav.
Ne razumeš.
Ja ne razumem?
Znaš li šta ljudi pričaju? Tvoji prijatelji.
Da te je možda ostavio.
Kako možeš to da kažeš?
Ne ja, tvoji prijatelji.
Nadam se...
da ćeš jednog dana naći ljubav...
i prestati da budeš mizerna.
Idi dođavola.
Zdravo, spavalice. -Zdravo, Pepino.
Kako si? -Dobro. Ti?
Dobro. Došla si da pomogneš?
Da.
Šta ja mogu da uradim?
Dobro jutro.
Idi kod ovaca,
očisti sneg i daj im svežu slamu.
Koliko ostaješ? -Ne znam.
Dođavola! -Drži ga pet sekundi.
Dođi, Titane!
Titane, vraćaj se ovamo!
Hajde. Ne zabušavajte.
Dođi, Titane!
Dođi.
Hajde, Titane.
Ideš? -Da.
Pašće kiša. -Videćemo.
Idem s tobom.
Ideš?
Tamo ima lovaca. -Da, čula sam ih.
Morate da napravite pauzu na dve nedelje. Nailaze oluje.
Zašto ti ne pomažu? Išlo bi brže.
Ne moraš da ostaneš. -Ostaću.
Sve u redu? -Nije.
Zašto ne tražite sa njom? Strepite da nešto ne nađete?
Ne razumem. -Izvinite, uzrujana je.
Još se izvinjavaš? Krivi ste kao druga dvojica.
Odgovorni ste. Razumete?
Neću ovo da dopustim. -Bolje da su nam naklonjeni.
U redu, prevodi.
Prevodi, jebote!
Smirite se, zaboga.
Sedite i prevodite.
Pitaj ih zašto su sedeli skrštenih ruku
dok ste dobijali pretnje smrću koje su snimljene?
Pitaj ih.
Nisi u pravu. Nema zabeleženih pretnji.
Gledala sam snimke. -Nema pretnji na snimcima.
Znači, izmišljam? -Ne, samo se varaš.
Pretnje smrću nisu snimljene.
Snimljeni materijal može da se okači mački o rep. Rekla sam ti već.
Briga me. Treba da vas je stid.
Ne kao i uvek, onda se prostre.
Voliš da spavaš, Francuščiću? Dobar krkanjac, dobar spavanjac.
Ne počinjite. -Euzebio...
Samo se šalimo sa Francuščićem.
Smiri se, nećemo ti demolirati lokal.
Ja častim sledeću turu.
Tvoje pare ovde ne vrede. Plaćamo iz svog džepa.
Ali komšije treba da se ispomažu. -Pazi se, jer jednog dana...
25. oktobar, šest sati ujutru.
Ne smem da izađem jer me komšija čeka pijan.
Da vidimo šta će se desiti.
Nedostajem ti, komšo?
Moja supruga koja graciozno obrađuje zemlju.
Pokorava sve pred sobom, neustrašiva je
i hrabra. Osmatra svoju zemlju...
...kao kraljica.
Ustaj, Mari, zakasnićemo.
Moramo da ga nađemo.
Eno ga.
Šta ćete vi ovde? Nismo se tako dogovorili.
Jesmo, danas je dvadeseti.
Te su moje? -Ne, vaše nisu ovde.
Kako? -Nisam vas očekivao danas.
Ovce koje stižu sledeće nedelje su po vašoj meri.
Uzimate ih za pravljenje sira? -Da.
One koje stižu sledeće nedelje su baš za to.
Onda ove koje sada prodajete ne valjaju?
Valjaju, ali vam nudim bolje.
Neka hvala.
Šta je? -Pokušava da me prevari, po običaju.
Ovo su moje ovce. Plaćene su i vodim ih sa sobom.
Zakasnili ste. Da ste došli malo ranije...
Poništiti prodaju sada je gnjavaža.
To je vaš problem. -Dođite drugi put.
Ne. -Sledeće nedelje.
Ne idem bez svojih životinja!
Ne smatrajte me budalom!
Dobro, kako želite.
Alo! Poništi uplatu i napravi novu fakturu!
Ove? -Da.
Te sam ja kupio. Ona je uzela druge.
Mogu li sada da uzmem svoje životinje?
Mogu li?
Mari, hoćeš li mi pomoći? -Dečko, pomozi im.
Čvrsto ih držite za zadnje noge da vas ne udare.
Gde da je metnem? -Ispred.
Da li je teška?
Čvrsto je drži. Pazi da je ne gušiš.
Šta? -Ne gledaj je, kamoli obraćaš.
Samo pomažem.
Dosta, rekla sam.
U redu je, Mari.
Gotovo je. Veruješ li mi?
Čekaj me u kolima.
Mama.
Da?
Razmišljala sam o tebi i tati.
I...
vaša ljubav je bila posebna.
Hvala.
Drži.
Svideće mu se, videćeš.
Javiću ti.
Bićemo u vezi.
Čuvaj se.
Nije proradila? -Ne, neupotrebljiva je.
Informacije ne mogu da se spase.
Hoćete li se ponovo uključiti u potragu?
Okupljamo tim. Počinjemo sutra.
Ne brinite o tome.
Ako je kamera bila tamo, onda je i Antoan.
Vrlo verovatno.
Olga. Kamera je važno otkriće.
Zaista.
Šta ćeš ti ovde?
Želim da popričam sa njom. -O čemu?
Ne tiče te se. Sa njom ću da pričam.
Prvo pričaj sa mnom. O čemu se radi?
Idete u zatvor. -U zatvor?
Šta to ona baljezga?
Čuli ste me. Idete u zatvor.
Zbog čega tačno?
Jesi li uradila nešto? -Šta ti misliš?
Mogu li?
Puštaj. Želim samo da pričam.
Vaši sinovi idu u zatvor.
A vi...
ćete biti sasvim sami, kao ja.
Sinovi mi nisu ništa zgrešili.
Vaši sinovi...
ubili su mi muža.
Nije istina. -Ubili su Antoana.
Sada smo sami.
Šta da radimo?
Tu sam pored,
ako vam nešto zatreba.
Našli smo telo.
Idemo odmah? -Da, naravno.
Prevod: Admir Destani (Dartanjan)
Preuzeto sa www.titlovi.com