Armando ska lämna oss idag för ett bättre ställe.
FEMTE VECKAN
Vad är det jag säger? Finns det ens bättre ställen?
- Nej! - Nej!
Jag menade: "Där han kan få det bättre."
Armando förtjänar det,
för han är en bra man som vi alla fäst oss vid.
Vi kommer att sakna dig.
En applåd för Armando!
Lycka till nu.
- Var stark. - Tack så mycket, doktorn.
- En liten present. - Bara det bästa.
Det är allt jag har.
- Tack. Vad snällt. - Jungfru Maria.
Tack!
Tack.
Jag visste inte att du skulle åka. Jag har inget.
Det gör inget.
Vad gör du?
Nej, det är för mycket.
Jag gör det så gärna. Ät nåt gott.
Våra kära utblottade Armandino ska lämna oss.
Jag har också en liten present.
Madeleinekakor. Personalen hjälpte mig att fixa dem.
De kan hjälpa dig att minnas le temps perdu.
- Tiden du har förlorat här. - Vad kan jag säga, Matilde?
- Tack. - Inga kyssar. Du förstör mitt smink.
- Seså, Armandino. - Ja. Tack.
- Hej då. - Tack.
Hej då, Armando.
LIVET ÄR SKIT
Jag visste inte vad jag skulle göra med händerna.
Jag kunde inte kontrollera min röst.
Du anar inte hur det känns att veta hur dåligt man spelar.
Hon är bra.
Jag är en fiskmås.
Det var inte så jag menade.
Minns du när du sköt en fiskmås?
En man råkade passera och provspelade det för att döda tiden.
Kom igen. Fortsätt. Sluta inte.
Och förstörde det.
Det är en bra idé för en novell.
Vad sa jag nu? Scenen, ja.
Jag har förändrats. Jag är en riktig skådespelare nu.
Jag spelar med glädje och iver.
Jag berusas av det och känner mig briljant.
Ända sen jag kom hit har jag gått och gått.
Gått och funderat.
Jag känner styrkan inombords växa varje dag.
Äntligen förstår jag, Kostja, vad…
Vare sig man skriver eller spelar teater,
så är det inte äran som är viktig.
Det är inte berömmelsen jag har drömt om.
- Det är styrkan… - Du kan sluta där. Du är fantastisk.
- Du har förberett dig ordentligt. - Tack.
Tack. Jag försökte respektera originaltexten,
men samtidigt anpassa den efter mig.
Okej. Hur menar du?
Tja, hon är skådespelare och försöker hävda sin talang.
Är du bekant med Tjechov? Tycker du om hans noveller?
Jag läste om honom på gymnasiet, men…
Du kanske har sett nån av hans pjäser eller en film, som…
Ofullbordat stycke, ett mästerverk, eller Bellocchios Måsen?
Nej. Ingen sa att jag måste det.
Ingen fara. Ursäkta frågorna.
Din mamma där ute sa att du hade repeterat mycket.
Hon fick mig att skynda på.
Jag fick skäll för att jag inte kom in direkt.
Hon försökte tvinga mig att gå in när jag stod och rökte.
Då så. Tack. Vi ses säkert igen.
Och det betyder…
Det betyder i framtiden, inte för den här filmen.
Okej? Kanske i framtiden.
Tack.
Tack själv.
Hälsa din mamma. Vilken karaktär. Är hon också skådespelare?
Inte det? Nu tänker jag ta en rökpaus.
Vad tror ni? Vem står på tur?
- Älskling? Hur gick det? - Prata inte med mig.
- Vad hände? - Låt mig vara.
Ursäkta! Vad hände?
Inget särskilt.
Det var inget dåligt provspel. Hon är ung och inte riktigt redo.
Det säger du, ja.
- Ja. - Du misstar dig.
Du misstar dig. Det ska du bli varse.
Älskling!
Hon är från vettet.
Mammor!
Doktorn.
Hej, Daniele.
- Kan vi prata? - Javisst.
De ska snart hämta Alessandro.
Känns det ledsamt?
Ja, lite. Jag förlorar ännu en bror.
Men Madonnina är tillbaka.
Den verkliga utmaningen
är att hitta den där mänskligheten i varje patient.
Du verkar ha hittat den i den här gruppen också.
Det har du. Och det vet de.
Men det är tufft.
Det är tufft.
Och den senaste tiden…
Du vet, med Maria och det nya jobbet…
Jag började ta lugnande. För en månad sen.
Du vet hur det är. Inte som läkemedel, utan som drog.
Jag blev beroende.
Inser du att du satte dig själv och andra i fara?
Jag vet.
Jag vet. Jag vill ha din hjälp att sluta.
Det hjälper mig ändå inte att bli av med smärtan. Snarare så…
Den förstärks snarare.
Okej.
Jag vill träffa dig varje vecka, på fredagsmorgnar.
- Det var bra att du berättade. - Tack.
Ursäkta mig
Det är Pino.
Ja, Pino?
Okej. Tack. Jag kommer.
Alessandros ambulans är här. Kom.
Hallå!
Stopp där!
- Vad gör ni? - Giorgio.
- För ni bort honom? - Hör på.
Det är enda alternativet. Det vet du. De kommer att sköta om honom.
Ni tänkte inget säga. Släpp mig.
Hej, Alessandro.
Där ser ni!
Han vred på huvudet!
Du såg det också, doktorn.
Ja, du har rätt, men vi har inget val.
Doktorn! Låt dem inte ta honom!
Han måste stanna!
- Daniele och jag kan väcka honom! - Lugna dig.
- Vi har inget val. - Jag är lugn! Superlugn!
- Pino. - Nej, vänta lite.
Giorgio. Kom hit.
Kom här. Kom, så pratar vi.
Du. Titta på mig.
Det här kommer du att gilla.
Sätt dig i ambulansen med honom. Bara ni två.
Säg det du behöver säga och säg att vi ska hälsa på.
Okej? Ta den tid du behöver.
- All den tid jag behöver? - Precis så länge du vill.
Men sen måste ha få åka. Okej?
Okej.
Bra, din bjässe.
Seså.
Lyft in båren.
Varsågod.
Alessandro, du måste lita på mig.
Du måste be, för bara Jesus kan rädda oss. Be ofta.
Han räddar oss alla.
Bara Jesus, Alessandro.
Och du behöver inte oroa dig. Vi lämnar dig inte i sticket.
Vi kommer och hälsar på. Vi finns här.
Hej då.
Var en duktig pojke nu.
Hej då.
Tack.
- Tack, Daniele. - Tack, Giorgio.
Du lovade att vi skulle hälsa på.
Jag lovar.
Jag är en gammal sentimental kärring.
En fånig, sentimental kärring.
Livet delar ut sina smällar.
Alltid.
Daniele?
Har du en cigarett?
Du röker inte.
Grubblerier?
Alltför många.
Berätta om ett.
Det här stället räddade mig, men det har blivit en börda.
Jag tänker: "Jag slutar. Jag åker hem."
Men det finns ingen där hemma. Ingen partner, inga barn.
Det här är mitt hem.
Jag sover här ibland.
Man borde ge sig av.
Men vart?
Grubblerierna följer med en.
Så man kan lika gärna stanna.
Jag vet inte hur länge jag orkar.
- Ursäkta. Jag kommer strax. - Visst.
- Nina. - Provspelningen gick åt helvete.
Som väntat, va?
Jag har en tenta imorgon, men det är ingen idé att gå dit.
Det går ändå åt helvete. Som hela mitt liv.
- Är du hemma? Ska jag komma? - Och göra vadå?
Ge mig en av dina dryga predikningar? Nej, men tack ändå.
Heja Roma!
Titta på dem.
Så taggade.
Vi ska sjunga tills vi dör Och vifta med våra färger
- Vad är det? - Fan…
Jag bytte jacka och glömde biljetterna.
Menar du allvar? Men nu, då?
- Jag springer hem… - Matchen börjar om 30 minuter.
Fan också.
Vad gör vi?
Jag är hungrig. Vi går och äter nåt.
Vart då?
Tack.
Bra. Jag är vrålhungrig.
Vad gott.
Jag klantade mig. Förlåt.
Det gör inget. Det är tanken som räknas.
Vi kan föreställa oss resten. Lyssna.
Vänta.
Mål!
Ja?
- Är du hos doktorn redan? - Snart. Prata på.
Vi ska träffa advokaten en halvtimme före förhandlingen imorgon
och förbereda allt.
- Nina, är du kvar? - Ja. Måste vi verkligen göra det här?
Ursäkta?
Allvarligt, mamma. Läget blir mer och mer absurt.
Daniele är en bra pappa. Det vet du.
Vi pratar ikväll.
Hej då.
Vad gör du här?
Jag ville se din min när jag berättade.
Vadå?
De gillade dina dikter. Roberto vill ge ut dem.
- Blir du inte glad? - Jo, jag… Det kom bara så oväntat.
Det var inte allt.
Han bad mig bli redaktör, så vi måste träffas.
Det ser jag som goda nyheter, men vad tycker du?
Jag är glad.
Boken kommer att bli bra.
Jag var en idiot. Förlåt.
Jag sa också hemska saker.
Jag…
Jag har problem med män.
Jag har bara haft ett förhållande och det slutade illa,
så nu är jag rädd.
Jag förstår.
Men det var bra att du sa det. Jag behövde höra det.
Jag mådde inte bra.
Jag hade druckit och tagit lugnande.
Varför det?
Varför?
Vårdnadsförhandlingen är imorgon. Jag är livrädd för att de ska ta Maria ifrån mig.
Vi försöker igen.
Det gör vi.
Doktorn.
Ja?
Ska inte du träffa Nina idag?
Jo, men hon verkar inte dyka upp. Jag får prova ringa henne.
Jag försökte. Mobilen är avstängd.
Problem?
Inte vad jag vet. Förhandlingen är imorgon, men det är nog inte det.
Jag måste gå.
Nu ska vi sussinanna.
Alla förbehåll är ur vägen,
så jag har kallat hit er för att meddela rättens beslut.
Baserat på det vi har hört från parternas företrädare,
har vi beslutet att utse en teknisk rådgivare…
En psykolog, alltså.
…med lämpliga kvalifikationer och dokumenterad erfarenhet,
för att kunna fatta ett beslut som tar hänsyn till alla faktorer
samtidigt som det strikt följer sakuppgifterna.
Båda parter är mycket unga,
så ett förhastat beslut vore oförlåtligt.
- Jag förklarar sen. - Rådgivaren ska kontakta advokaterna
för att boka in möten och bestämma arbetsmetoder.
Förlåt, jag förstår inte. Vad betyder det?
För att kunna fatta ett beslut vill vi förlita oss på en neutral expert.
- Ska han komma hem till oss? - Det är rutin.
Ja, hem till er eller till arbetsplatsen.
Var ni nu vill träffa honom.
Så allt jag har gjort under de här månaderna sen Maria föddes räcker inte.
- Uppenbarligen inte. - För du tar inget ansvar.
- Vänta… - Låt bli.
För vad rör det dig? Det är ju inte ditt liv.
Ursäkta henne.
Vi avslutar sammanträdet. Vi hör av oss.
Hej då. Ha en bra dag.
- Detsamma. - Hej då.
Ni gaddar ihop er mot mig! Allihop!
Det här förstör bara.
Okej, vad händer nu?
- Din dotter har satt oss i en svår sits. - Vad menar du?
Jag menar att vi borde ha ett möte om några dagar
och diskutera om vi ska fortsätta samarbetet.
På riktigt?
Det är omöjligt att arbeta så här. Nu får du ursäkta.
- Nina, varför gjorde du så? - Fattar du att vi inte vann?
Jag var helt säker på att vi skulle göra det.
Vi förlorade. Hur känns det?
Är du okej?
Ja. Nu går vi till Maria.
Hennes beteende idag kommer att vara till stor hjälp.
Är ni nöjda nu? De goda vann.
Du kan sluta spela så plågad.
- Va? - Du är värst av er alla.
- Mamma. - Din hycklare!
- Säg inte så till min mamma. - Vem är du?
- Var det du som skulle slå Nina? - Jag slår dig med.
- Gör det då! - Lugna er.
- Kom nu, mamma. - Det här slutar inte här, era nollor!
- Du är en mobbare! - Lantlollor!
Sa hon lantlollor?
- Du sa mobbare. - Lugn.
- Pucko! - Det har jag inte hört sen skolan.
- Släpp det. - Hon är värre än dottern.
Jag är hungrig. Ska vi ta en taxi?
- Vi ses ikväll. - Hej då!
- Hej då. - Hej då.
Vad ska vi äta?
Jag orkar inte laga nåt. Vi kan gå till Circolino.
- Nu igen? - Vi måste fira.
- Hej. - Cenni, va?
Tack.
Herregud.
Åk före ni. Vi ses där.
- Vadå, ses där? - Vart ska han?
Hur gick det?
Jag skulle nog säga… okej.
Jag visste det.
Nå?
Taxametern tickar.
Hur skulle jag kunna minnas det nu
Jag är ingen fin dam
Som är på väg mot stjärnorna
Jag är ingen fin dam
Utan en kvinna vars krig aldrig tar slut
Jag är ingen fin dam
Som bara har fått enstaka törnar
Åh, nej
Vad är det för oväsen? Maria sover!
- Vart ska du? - Ut för att ha kul.
Det skulle göra dig också gott, mamma.
Jag vet inte vad jag ska säga längre.
Gode Gud…
Hej! Titta var jag är.
Jag trodde att jag skulle bli igenkänd, men ingen bryr sig.
Det är bra att du får träffa Maria igen. Ta det inte för givet.
Jag har ögonen på dig.
Lugn. Jag ska inte ta det för givet. Hoppas du får en rolig kväll.
Fan…
- Giorgia? - Jag hittar inte Nina. Har du hört nåt?
Ja, hon skickade en video för…
…två timmar sen. Hon var på klubben Seashell.
Verkade hon okej?
Hon såg glad ut. Hur så?
Jag vet inte. Hon hade så bråttom iväg. Hon var konstig.
Först svarade hon inte, och nu är mobilen avstängd.
Jag är så orolig. Snälla, hjälp mig.
Okej, jag åker dit och kollar. Jag ringer sen.
Tack.
- Ursäkta, har du sett henne? - Nej.
Ursäkta, har ni sett henne?
- Nej, tyvärr. - Tack.
Ursäkta.
Kom igen!
Vakna. Vi är snart på Ibiza.
Vakna, hörru.
Giorgia.
- Har du hittat henne? - Hon är inte här.
Rachid? Vart ska du?
Lugn. Jag rymmer inte. De tog bort gipset och skrev ut mig.
Jaha.
Vad är det för min?
De kan inte hålla kvar mig här.
Jag skulle stanna en vecka och det blev en månad.
De behöver platserna till andra galningar.
Vadå? Är du ledsen?
Nej… Lite. Men jag är glad för din skull.
Vart ska du ta vägen?
Jag tänkte bo chez toi, eftersom du älskar mig så mycket.
Får jag det?
Lugn! Jag ska vara som en hund.
Jag ska hålla mig på min plats och få ett ben ibland.
Spelar det nån roll?
Du bryr dig ändå inte.
Hej då.
En droppe som når botten Som hittar havet
Åh, lyckan
Som en våg som väntar intill
Åh, lyckan
Som en skugga som kommer och går
Gick det dåligt i rätten?
Nej, det gick bra.
Vad är det, då?
Jag vet inte.
Alessandro, Armando och nu Rachid.
Alla ger sig av.
Jag är kvar.
Den bästa av oss.
Räcker det inte med mig?
Kom.
Du väcker liv i min inre mamma när du är ledsen.
Jag vill bara ta hand om dig.
Som tur är…
…går det snabbt över.
Jag åker imorgon.
De vet inte vad de ska göra med mig längre.
Vad ska du göra utan mig?
- Jag vet inte. - Inte jag heller.
Inte jag heller.
Hallå, stanna! Vad fan gör du?
Mario! Ring akuten!
Daniele, Nina är på akuten. Läget är allvarligt.
Öppna!
- Öppna, för fan! - Sluta skrika!
Öppna!
- Vi fick in ett akutfall. - Öppna!
- Daniele! - Släpp in mig!
- Daniele! Nej! - Släpp in mig!
Sluta! Ring efter jourhavande läkare!
- Släpp in mig! - Daniele!
- Jag vill se henne! - Lugna dig.
De måste släppa in mig. Jag vill se henne!
Det får du. Lugna dig.
- Varför släpper de inte in mig? - Sätt dig.
Ha tålamod. Du kan inte bara rusa in.
- Det vet du. - Jag vill se henne.
Hej.
Nå?
Det är för tidigt att säga.
Hon fick hjärtstillestånd, men återupplivades.
Hon har alkohol, bensodiazepiner och kokain i blodet.
Vi pumpar hennes mage. Hon borde klara sig.
- Tack. Jag meddelar Elisabetta. - Jag har pratat med henne.
Hörde du?
Lugna dig.
Elisabetta? Jag är vid akuten med Daniele.
Bra.
Okej.
Älskling. Kom.
Hur mår hon?
De ska pumpa magen på henne. Hon var illa däran när hon kom,
men börjar må bättre.
Jag ville säga att…
Kom.
- Det är mitt fel. - Nej.
Allt är bra.
Allt är bra, älskling.
Älskling.
Mamma. Vad lustigt att se er tillsammans.
- Förlåt. - Det var mitt fel.
- Förlåt. - Jag bara förstör allt.
Jag försöker göra rätt, men det blir bara fel.
Nej.
Du kommer att få vårdnaden. Med rätta.
- Nej. - Med rätta.
Hur mår du?
- Jag klantade mig. - Oroa dig inte.
Såg du vad jag gjorde?
- Det var mitt fel. - Nej.
Jag försöker göra rätt, men det blir bara fel.
- Nej. - Men jag försökte.
Titta vem som är här, gumman.
- Maria! - Mamma.
Älskling.
Mamma är här.
- Hej. - Maria.
Mamma är här.
Du är en underbar mamma.
Du har gett henne allt. Hon avgudar dig.
Eller hur? Du älskar mamma.
Hur mycket älskar du mamma?
Nu måste mamma få vila. Kom.
Såja.
Kom.
Kan du läsa en av dina dikter så att jag somnar?
Jag har skrivit en till Maria, men jag har den inte här. Jag kan försöka.
Okej.
När du skrattar och är glad…
…finns det inget ont.
Dina armar darrar i luften och famlar efter osynliga saker.
Såväl ljus som skuggor leker med dig i hemlighet,
på ett språk som ingen annan kan.
Sen skymmer svarta moln solen.
Väggar blir svarta när dina händer har smekt jord.
Dina ögon visar spår av smärta.
Sen kommer ditt leende åter,
och ljuset sprider sig från universum till det här rummet.
Slut.
- Den var jättefin. - Tack.
- Kan du skriva en till mig? - Ja.
Du är motbjudande.
Motbjudande.
Jungfru Maria.
TRE MÅNADER SENARE
Titta på kön, Rossana.
Än sen? Vi behöver inga biljetter.
- Du är elak. - Kom nu.
Titta. Det går fort.
- Tack. Hej då. - Tack.
- Hej. - Hej.
Kan jag få…
…tio?
Tio?
- Jag är hans mamma. - Det framgick nog.
Så där. De kostar 120, men vi säger 100.
- Tack. - Tack.
- Jag heter Angelica. - Anna.
- Det är en viktig teater, Gianluca. - Ja, den är fin.
Daniele.
- Det är fullt hus. - Ja. Jag dör.
Nej, ta det lugnt. Det kommer att gå bra.
- Jag går först. - Okej.
Smit inte. Det är din tur sen.
Jag ska inte smita.
God kväll.
Tack för att ni kom. Jag är Angelica Visentin från Bibli.
Ikväll presenterar vi Daniele Cennis första diktsamling
Delade dagar.
Han har skrivit dikter sen gymnasiet,
men aldrig tänkt på att ge ut dem, eftersom "man inte kan leva på det".
Och den tanken kan man ju förstå.
Men bra dikter ska ges ut. Vi kan inte bara tänka på marknaden.
Utan poesi blir människan analfabet.
Känslomässig analfabet. Det är det vi upplever nu.
Vi anser att Daniele är en riktig poet.
Ni får bedöma det själva. En applåd för Daniele!
God kväll.
Heja Daniele!
God kväll.
Jag vet inte vad jag ska säga. Angelica har redan sagt allt.
Okej…
Poesi var alltid ett utlopp för mig. Tankar uttryckta i formen av…
Ja, av en kärleksförklaring.
De här dikterna berättar om sånt som hänt mig de senaste åren.
Många av er var med.
Jag vill tacka Bibli, förlaget, och Angelica Visentin.
Tack.
Bravo.
Vi kände båda en man som var en mästare på poesi.
Och på livet.
Jag ska läsa upp några dikter. Den första heter "Återuppvaknande".
Jag såg inget längre.
Mina ögon hade glömt hur man gråter.
Men du, vem som helst,
mamma eller pappa eller nån jag inte kände igen,
lånade ut dina ögon så att jag kunde se igen.
Men smärtan fanns kvar.
Även när hungern och törsten avtog.
Du, en främling, stod mitt i vägen
och påminde mig om hur man äter och dricker,
men smärtan fanns kvar.
Du, en främling på ett sjukhus
eller nere i havets djup, lärde mig att hata.
Ingen kunde omfamna min ilska,
så jag hatade, men gav inte upp hoppet.
Du, som är gjord av kött och blod,
klädd i en skönhet som får min röst och mina ben att darra.
Du ger mig din mun att kyssa. Hela din själ att gå in i
och stanna kvar i för alltid.
- Slut. - Bravo!
- Bravo!
Heja Daniele!
Bravo!
ALLT BEHÖVER FRÄLSNING
BASERAT PÅ "TUTTO CHIEDE SALVEZZA" AV DANIELE MENCARELLI
Undertexter: Love Waurio