Armando ne părăsește azi. Se duce într-un loc mai frumos.
SĂPTĂMÂNA A CINCEA
Există vreun loc mai frumos decât Villa San Francesco?
- Nu! - Nu!
Vom spune: „Unde poate duce o viață mai bună.”
Armando merită,
pentru că e un om bun și a fost amabil cu toată lumea.
Ne va fi dor de tine.
Aplauze pentru Armando!
Succes, Armando!
- Fii puternic! - Mulțumesc, doctore.
- Un cadou pentru tine. - Nu am făcut rabat.
Asta e tot ce am, Armando.
- Mulțumesc. Ce frumos! - Fecioară Maria!
Mulțumesc!
Mersi!
Nu știam că pleci. N-am adus nimic.
Nu te stresa.
- Pentru tine. - Nu. Ce faci?
Nu, e prea mult.
E plăcerea mea. Ia o cină frumoasă.
Dragul nostru Armandino ne părăsește.
Am și eu un cadou micuț pentru el.
Sunt madlene. Mi le-au strecurat asistenții.
Te vor ajuta să-ți amintești le temps perdu.
Timpul pierdut aici.
Ce pot să spun, Matilde?
- Mersi! - Fără pupici, îmi strici machiajul.
- Hai, Armandino! Du-te. - Da, mulțumesc!
- Pa, Armando! - Mersi!
Pa, Armando!
VIAȚA E DE RAHAT
Nu știam niciodată ce să fac cu mâinile.
Nu-mi puteam controla vocea pe scenă.
Nu vă puteți imagina cum e să realizezi
cât de prost joci.
E bună.
Sunt un pescăruș.
Nu în sensul ăsta!
Mai știți când ați ucis un pescăruș?
Un om a trecut pe acolo și, neavând ce face…. i-a dat probă.
Continuă. Nu te opri.
Am stricat totul.
E o idee pentru o nuvelă.
Ce spuneam? Da, scena.
M-am schimbat acum. Sunt o actriță adevărată.
Joc cu bucurie, cu exaltare,
mă îmbată sentimentul și mă simt minunată.
De când sunt aici, merg fără încetare.
Merg și mă gândesc.
Simt puterea spiritului meu crescând în mine zilnic.
În sfârșit îl înțeleg pe Kostja, care…
Pentru noi, fie că scriem, fie că jucăm…
nu gloria ne motivează…
nici splendoarea la care am visat.
- E puterea de a… - Bine, oprește-te. Ești grozavă.
Văd că ești foarte pregătită.
Mulțumesc.
Mersi. Am încercat să respect textul original,
într-un fel care să vorbească și despre mine.
Bine. Cum vorbește despre tine?
E o actriță care încearcă să-și afirme talentul.
Îl cunoști pe Cehov? Îl apreciezi? Îți plac poveștile lui?
L-am studiat pe Cehov în liceu. Dar…
Poate ai văzut o piesă sau poate un film…
O piesă neterminată, o capodoperă, sau Pescărușul de Bellocchio?
Nu mi-a spus nimeni că trebuie.
Nu-ți face griji. Scuze pentru întrebări.
Mama ta e aici, mi-a spus că ai studiat mult.
A pus biciul pe mine.
Practic m-a certat pentru că nu am sosit imediat.
M-a trimis înăuntru de la țigară. În fine…
Bine, mulțumesc. Ne vom revedea, nu?
Adică…
Adică, în viitor, poate… Nu pentru filmul ăsta.
Da? În viitor, poate.
Mulțumesc.
- Mulțumesc. - La fel!
Salut-o pe mama ta. E o mare figură.
Și ea e actriță?
Nu? Bine. Acum mă duc să fumez.
Ce părere ai? Nu știu cine urmează.
Scumpo?
- Cum a mers? - Nu vorbi cu mine.
- Ce s-a întâmplat? - Lasă-mă!
Scuze, ce s-a întâmplat?
Nu s-a întâmplat nimic, doamnă.
Proba n-a fost rea. E foarte tânără și încă nu e pregătită.
Asta spui tu.
- Da, asta am spus. - Te înșeli.
Te înșeli și o să vezi.
Scumpo!
E nebună.
Mamele astea!
- Dna doctor. - Bună, Daniele!
- Putem vorbi? - Desigur.
Vor veni după Alessandro în curând.
Ești trist să-l vezi plecând?
Da, pe undeva. O să mai pierd un frate.
Madonnina s-a întors.
Adevărata provocare e
să găsești umanitatea prețioasă a fiecărui pacient.
Se pare că ai găsit-o și la acești pacienți.
E evident. Și ei își dau seama.
Dar e greu, dna doctor.
E greu.
În ultima vreme, am…
Cu Maria și noul loc de muncă…
Am început să iau sedative acum o lună.
Știți cum funcționează. Nu ca medicament, ci ca drog.
Am ajuns dependent.
Știi că te-ai pus pe tine și pe alții în pericol?
Știu.
Știu. Vă rog să mă ajutați să mă las.
Nu mă ajută cu suferința. De fapt…
o amplifică.
Bine.
Vreau să te văd în fiecare vineri, de dimineață.
- E bine că mi-ai spus. - Mulțumesc.
Scuză-mă!
E Pino.
Da, Pino?
Am înțeles. Bine, mersi. Vin.
A sosit ambulanța pentru Alessandro. Să mergem!
Stai!
Stai așa!
- Ce faceți? - Giorgio.
- Îl luați de aici? - Ascultă, e singura opțiune. Știai asta.
Îl duc într-un loc unde îl vor trata.
Nu ai vrut să-mi spui. Ia mâinile de pe mine!
Bună, Alessandro!
Vezi?
A întors capul!
Nu? Dna doctor, l-ați văzut.
Da, Giorgio, ai dreptate. Dar nu avem de ales.
Dna doctor, nu-l duceți de aici!
Dacă Alessandro rămâne…
- Eu și Daniele o să-l trezim. - Calmează-te!
Dna doctor ți-a zis că nu se poate.
Sunt calm. Sunt foarte calm!
- Pino. - Nu, lasă-mă o clipă.
Giorgio, vino aici.
Haide!
Trebuie să vorbesc cu tine, bine? Vino cu mine.
Auzi, uită-te la mine. Fii atent!
Hai să facem ceva ce o să-ți placă.
Urcă în ambulanță cu el. Doar voi doi.
Spune-i ce trebuie să-i spui și că o să-l vizităm.
Bine? Stai cu el cât vrei.
- Pot să vorbesc cu el cât vreau? - Cât vrei tu.
Apoi să-ți iei rămas-bun, bine?
Da.
Bine, căposule.
Du-te!
Urcați targa.
Du-te la el.
Alessandro, ai încredere în mine, bine?
Trebuie să te rogi, fiindcă doar Isus ne poate salva.
Trebuie să te rogi mult.
Ne va salva pe toți.
Doar Isus, Alessandro.
Ascultă, nu-ți face griji. Nu te vom părăsi, bine?
Vom veni în vizită. Te poți baza pe mine.
Pa!
Fii cuminte, bine?
Pa!
Mersi!
- Mulțumesc, Daniele. - Mulțumesc, Giorgio.
Ai zis că mergem în vizită. Ai promis, bine?
Promit.
Sunt o babă sentimentală.
O babă sentimentală, proastă și ridicolă.
Viața ți-o trage mereu.
Întotdeauna.
Daniele!
Ai o țigară?
Nu fumați.
Griji?
Prea multe.
Spuneți-mi una.
Locul ăsta m-a salvat. Dar acum e o cruce de purtat.
Uneori, îmi zic: „Gata, mă duc acasă.”
Dar nu e nimeni acasă. N-am parteneră, nici copii.
Practic, asta e casa mea.
De fapt, și eu dorm aici.
Ar trebui să plec.
Dar unde?
Nu poți fugi de griji.
Așa că mai bine rămâi pe loc.
Nu știu cât o să mai țină.
- Scuze. Mă întorc imediat. - Sigur.
- Nina. - Proba a ieșit de căcat.
Nimic nou, nu?
Am examen mâine, dar nu mă duc. Oare cum crezi că o să meargă?
De rahat, fiindcă așa e viața mea.
- Ești acasă? Vrei să vin la tine? - Pentru ce?
Să-mi ții o predică de-ale tale? Las-o baltă, mersi oricum.
Hai, Roma!
Uită-te la tipii ăștia.
A dat avântul în ei.
Vom cânta până murim Fluturând culorile
- Ce e? - Fir-ar mama ei…
M-am schimbat și am uitat biletele.
Vorbești serios? Și acum?
- O să fug acasă. - Ce? Începe în 30 de minute.
La naiba!
- Și acum? - Mi-e foame, du-mă la cină.
Unde?
Mersi!
Bine. Muream de foame.
E bun.
Am dat-o în bară. Îmi pare rău.
Nu-ți face griji. Intenția contează.
Ne putem imagina restul. Ascultă.
Auzi? Fii atent!
Gol!
Zi!
- Ai ajuns la doctor, scumpo? - Aproape. Spune-mi!
Avocata a zis să ne vedem cu jumătate de oră mai devreme.
Să ne pregătim.
- Nina, mă asculți? - Da. Chiar trebuie să facem asta?
Nu înțeleg.
Nu știu, mamă. Situația asta o dă în absurd.
Daniele e un tată bun și știi asta.
Vorbim diseară.
Pa!
Ce cauți aici?
Am vrut să-ți văd fața când îți spun.
Ce e?
Le-au plăcut poeziile tale. Roberto vrea să le publice.
- Nu te bucuri? - Ba da, dar…
Nu mă așteptam. Sunt fericit.
Asta nu e tot.
Vor să-ți fiu redactor, așa că trebuie să ne vedem.
Asta e o veste bună pentru mine. Nu știu despre tine.
Mă bucur și eu.
Cartea va fi grozavă.
Am fost nesimțit. Îmi pare rău.
Și eu am spus lucruri oribile.
Eu…
Am o problemă cu bărbații.
Am avut o singură relație scurtă și a ieșit prost.
De atunci mi-e frică.
Am înțeles.
E bine că mi-ai spus acele lucruri. Aveam nevoie să le aud.
Mă simțeam rău. Băusem și luasem sedative.
- De ce? - „De ce?”
Audierea pentru custodia Mariei e mâine.
Sunt îngrozit că mi-o vor lua.
Să încercăm din nou.
Da.
Dna doctor!
Da?
Nu aveați ședință cu Nina azi?
Ba da, dar n-am văzut-o. O să încerc s-o sun.
Am încercat deja. E deconectat.
Probleme?
Nu, din câte știu. Audierea e mâine, dar nu cred că e asta.
Plec acum.
E ora de nani, puișor.
Am analizat toate aspectele.
V-am chemat să vă informez despre decizia instanței.
Pe baza a ceea ce am auzit de la avocați, de la apelantă și de la pârât,
am decis să numim un consilier tehnic.
- Un psiholog. - Va avea calificări
și experiență dovedită în domeniul psihiatriei,
pentru a lua o decizie care să ia în considerare toți factorii
și să respecte starea de fapt curentă.
Ambele părți sunt foarte tinere.
Din acest motiv, o evaluare pripită ar fi de neiertat.
Îți explic.
Consilierul va contacta avocații
pentru a programa întâlniri și a decide metodologia.
Scuze, nu înțeleg. Ce înseamnă asta?
Pentru a lua o decizie,
e mai bine să ne bazăm pe un consilier expert și neutru.
- Va veni la noi acasă? - E procedura standard.
Da, acasă sau la serviciu.
Sau oriunde vă veți întâlni cu el.
Deci tot ce am făcut în lunile astea de când s-a născut Maria
nu e suficient?
Din păcate, nu.
Deci nu vă asumați responsabilitatea.
- Nu, stai puțin. - Las-o!
Ne irosiți timpul, dar ce vă pasă? Nu e viața voastră.
Vă rog s-o scuzați.
Sesiunea s-a terminat. Veți primi vești în curând.
La revedere și o zi bună!
- O zi bună! - La revedere!
Sunteți împotriva mea! Toți!
Strici totul.
Ce se va întâmpla de acum?
Fiica dumitale ne-a pus într-o situație foarte dificilă.
Cum așa?
Veniți la mine la birou peste câteva zile
să decidem dacă continuăm colaborarea.
Pe bune?
E imposibil să lucrezi așa. Acum, dacă mă scuzați…
- Nina, de ce a trebuit s-o faci? - Mamă, îți dai seama că nu am câștigat?
Erai atât de sigură. Convinsă!
Am pierdut. Cum te simți acum?
Te simți bine?
Da. Să mergem la Maria. Hai!
Comportamentul de azi al fetei ne va ajuta mult.
Acum sunteți fericite? Băieții buni au câștigat.
Nu mai face pe Fecioara Maria!
- Ce? - Ești cea mai rea.
- Mamă. - Cu fața aia pioasă!
- Nu poți vorbi așa cu mama. - Tu cine ești?
- Mi-ai amenințat fiica! - Te pocnesc și pe tine.
- Încearcă! - Gata!
- Să mergem, mamă. - Nu s-a terminat, ticăloșilor!
- Bătăușo! - Țăranco!
M-a făcut țărancă?
- „Bătăușă.” - Gata!
- Proasta naibii! - N-am mai auzit asta din copilărie.
- Dă-i pace. - E mai rea decât fiica ei.
Mi s-a făcut foame. Să chem un taxi?
- Ne vedem diseară. - Pa!
- Pa, Giorgio! - Pa!
Ce mâncăm?
Nu gătesc. Am putea merge la Circolino.
- Iar la Circolino? - Trebuie să sărbătorim.
- Bună ziua! - Cenni, nu?
Mulțumesc!
Doamne sfinte!
Mergeți înainte, ne vedem acolo.
- Ne vedem acolo? - Ce? Unde se duce?
Cum a mers?
Eu zic că a ieșit bine.
Eram sigură.
Deci?
Ceasul merge, băieți.
Cât de obositor e
Să pici pe partea proastă
A norocului
A temerii
E un zbor
Să fie ținut minte aici
Pentru că nu știu să zbor
Cum să-mi amintesc acum
Nu sunt o doamnă
Una cu destinul înstelat
Nu sunt o doamnă
Doar o femeie cu un război nesfârșit
Nu sunt o doamnă
Una cu doar câteva cicatrici în viață
Nu!
Ce-i cu gălăgia asta? Maria doarme în camera mea!
- Unde te duci? - La distracție, da?
Și tu ar trebui s-o faci, mami.
Nu mai știu ce să spun.
Doamne sfinte!
Salut! Uite unde sunt!
Credeam că mă vor recunoaște, dar nimănui nu-i pasă. Ce tare!
Mă bucur că o poți vedea pe Maria.
Dar nu te obișnui.
Sunt cu ochii pe tine.
Nu-ți face griji, nu mă obișnuiesc. Distracție plăcută diseară!
La naiba!
- Giorgia? - N-o găsesc pe Nina. Ai vorbit cu ea?
Da, mi-a trimis un clip…
Acum două ore. Era în club.
Era în regulă?
Părea veselă. De ce?
Nu știu. A fugit pe ușă, se purta ciudat.
Mai întâi, n-a răspuns. Acum are telefonul închis.
Îmi fac griji. Te rog, Daniele, ajută-mă.
Bine, mă duc să verific. Te sun înapoi.
Mersi!
Scuze, ați văzut-o pe fata asta?
Nu.
Scuze, ați văzut-o pe fata asta?
- Nu, scuze. - Mersi!
Scuze!
Să mergem!
Trezirea, aproape am ajuns în Ibiza.
Trezește-te, frate!
Giorgia.
Spune-mi că ai găsit-o.
Nu e aici.
Unde te duci, Rachid?
Potolește-te, nu evadez. Mi-au scos ghipsul și m-au externat.
Da?
Ce-i cu mutra asta?
Nu m-au mai putut ține.
Trebuia să stau o săptămână și am stat o lună.
Trebuie să elibereze paturile. Cred că vin și alți nebuni.
Ce? Îți pare rău?
Nu… Poate puțin. Dar mă bucur pentru tine.
Unde te vei duce?
M-am gândit să stau cu tine. La tine acasă, că tot mă iubești.
Se poate?
Stai calm! Voi fi ca un câine.
Voi rămâne unde sunt tolerat și-mi vor arunca un os.
Până la urmă, ce-ți pasă ție?
Nu-ți pasă deloc.
Pa!
M-am dus la fund În largul mării
O, fericire!
Ca un val în apropiere
O, fericire!
Ca o umbră care vine și pleacă
A fost rău la tribunal?
Nu, a ieșit bine.
Ce-i cu fața asta, atunci?
Nu știu.
Alessandro, Armando,
și acum Rachid.
Toată lumea pleacă.
Eu sunt încă aici.
Cea mai bună bucățică.
Nu sunt de ajuns, sau?
Vino încoace!
Când ești atât de trist, mama din mine iese la iveală.
Aproape că vreau să te iubesc.
Din fericire…
îmi trece repede.
O să plec mâine.
Nu știu ce să facă cu mine.
Cum o să te descurci fără mine?
Nu știu.
Nici eu.
Oprește-te! Unde naiba te duci?
Mario! Sună la Urgențe!
Daniele, Nina e la Urgențe. E în stare gravă.
Deschide ușa!
- Deschide naibii ușa! - Nu țipa!
Deschide naibii ușa!
- Avem un cod roșu! Ușor! - Deschide!
- Daniele! - Lasă-mă să intru!
- Daniele! - Trebuie să intru!
Oprește-te! Chemați medicul de gardă!
- Lasă-mă! - Daniele!
- Vreau s-o văd! - Ușor!
Să mă lase să intru! Vreau s-o văd.
O s-o vezi. Calmează-te!
- De ce nu mă lasă să intru? - Stai jos.
Ai răbdare. Nu poți da buzna la Urgențe.
- Știi asta. - Vreau doar s-o văd.
Uite!
- Deci? - E prea devreme să ne pronunțăm.
A făcut stop cardiac, dar am redresat-o.
Are alcool, benzodiazepine și cocaină în sânge.
Îi facem lavaj gastric, își va reveni.
- Mulțumesc. O să-i spun Elisabettei. - Tocmai am vorbit cu ea.
Ai auzit?
Calmează-te.
Elisabetta?
Da, sunt la Urgențe cu Daniele.
Bine.
În regulă.
Hai la mine, scumpo.
Cum se simte?
Tocmai i-au golit stomacul. Era în stare gravă când a ajuns.
Se simte mai bine.
Voiam să-i spun că…
Hai aici!
- E vina mea. - Ba nu.
Totul e în regulă.
Totul e în regulă. Da, scumpo.
Draga mea….
Mamă. Ce priveliște faceți împreună!
- Îmi pare rău. - E vina mea.
- Îmi pare rău. - Stric totul.
Încerc să fac lucrurile cum trebuie, dar greșesc.
Nu e adevărat.
Judecătorul ți-o va acorda. Și are dreptate.
- Nu. - Așa e bine.
Cum te simți?
- Am dat-o în bară. - Nu-ți face griji.
Ai văzut ce am făcut?
- Nu e vina ta, ci a mea. - Nu.
Fac lucrurile cum trebuie, dar mereu ies greșit.
- Nu. - Am încercat.
Scumpo, uite cine e aici.
- Maria. - Mami!
Scumpo!
Mama e aici.
- Bună! - Maria.
Mami e cu tine.
Ești o mamă minunată.
I-ai oferit totul și te adoră.
Nu-i așa, Maria? O iubești pe mami, nu?
Cât de mult o iubești pe mami? Zi!
Mama trebuie să se odihnească. Vino!
Hai aici!
Așază-te!
Îmi reciți o poezie de-a ta ca să adorm?
Am scris una pentru Maria, dar nu o am aici. Pot să încerc.
Zi-mi!
Când zâmbești și ești una cu bucuria
Nu există răutate
Îți tremură brațele în aer Te agăți de lucruri invizibile
Lumini și umbre deopotrivă Se joacă cu tine în secret
Într-o limbă interzisă celorlați
Apoi, norii negri întunecă soarele
Pereții-s cenușii Unde mâinile tale mângâiau praful
Ochii tăi cunoscând durerea
Și apoi îți revine zâmbetul
Lumina care se propagă din univers În camera asta
Atât.
E foarte frumoasă.
Mersi!
Îmi scrii și mie una?
Da.
Scârbos!
Fecioară Maria!
TREI LUNI MAI TÂRZIU
E mare rău coada, Rossana.
Și? Mie nu-mi cer bilet.
- Ești crudă. - Să mergem.
Vezi? Se mișcă repede.
- Mersi! Pa! - Mulțumesc.
- Bună! - Bună!
Îmi puteți da…
- Zece, să zicem. - Zece?
- Sunt mama lui. - E evident.
Vă rog. Costă 120, dar luați-le cu 100.
- Mersi! - Mersi!
- Eu sunt Angelica. - Anna.
E un teatru important, Gianluca.
Da, e frumos.
Daniele.
- E plin până la refuz. - Da. Tremur.
Nu, relaxează-te. O să fie bine.
- Intru eu prima. - Bine.
Nu fugi. Tu urmezi.
N-o să fug.
Bună seara!
Mulțumesc pentru prezență. Sunt Angelica Visentin, de la Bibli.
În această seară vom prezenta prima colecție de poezie a lui Daniele Cenni,
Zile împărtășite.
Scrie poezie din liceu,
dar nu s-a gândit să publice, deoarece, în vorbele lui:
„Nu poți trăi din asta.”
Nu-l putem învinovăți.
Însă poeziile bune trebuie publicate. N-ar trebui să ne gândim doar la piață.
Fără poezie, omenirea devine analfabetă.
Pe plan emoțional. Trecem prin asta chiar acum.
Noi credem că Daniele e un adevărat poet.
Voi veți decide. Aplauze pentru el!
Bună seara!
Hai, Daniele!
Bună seara!
Nu știu ce să spun. Angelica a spus deja totul.
Așadar…
Poezia a fost mereu o scăpare pentru mine. Gânduri puse în formă de…
O declarație de dragoste, poate. Da.
Poeziile astea vorbesc despre lucruri din ultimii ani,
întâmplări alături de unii dintre voi.
Trebuie să le mulțumesc editurii Bibli
și Angelicăi Visentin.
Mulțumesc!
Bravo!
Amândoi am cunoscut un bărbat care era un maestru al poeziei.
Și al vieții.
O să citesc niște poezii. Prima se numește Înălțare.
N-am mai văzut nimic
Ochii mei nu-și aminteau cum să plângă
Apoi, tu, la întâmplare
Mamă sau tată sau cu fața necunoscută
Mi-ai împrumutat ochii și am văzut din nou
Dar cu durere
Chiar și când foamea și setea au trecut
Ai venit, străină în mijlocul drumului
Să-mi amintești cum se bea și se mănâncă
Dar durerea nu a încetat
Tu, o străină dintr-un spital
Sau în adâncul mării
Tu m-ai învățat să urăsc
Fără nimeni care să-mi accepte furia
Așa că uram, încă sperând
Că tu, făcut din carne și oase
Învăluită într-o frumusețe Ce te face să te tremuri profund
Dă-mi gura ta să o sărut Să-ți pătrund în suflet
Să rămânem pentru totdeauna cu iubirea
- Sfârșit. - Bravo!
- Bravo!
Bravo, Daniele!
Bravo!
TOȚI VREM SĂ FIM SALVAȚI
BAZAT PE ROMANUL OMONIM DE DANIELE MENCARELLI