‫ארמנדו עוזב אותנו היום.‬ ‫הוא עובר למקום יותר נחמד.‬
‫- השבוע החמישי -‬
‫מה אני אומרת?‬
‫יש מקום יותר נחמד מווילה סן פרנצ'סקו?‬
‫לא!‬ ‫-לא!‬
‫בואו נגיד שהוא יוכל‬ ‫לחיות שם חיים יותר טובים.‬
‫מגיע לארמנדו,‬
‫כי הוא איש טוב, וכולנו למדנו לאהוב אותו.‬
‫אנחנו נתגעגע אלייך.‬
‫מחיאות כפיים לארמנדו.‬
‫בהצלחה, ארמנדו.‬
‫תהיה חזק.‬ ‫-תודה רבה, דוקטור.‬
‫מתנה בשבילך.‬ ‫-לא חסכנו.‬
‫זה כל מה שיש לי, ארמנדו.‬
‫תודה, תודה. נדיב מצדך.‬ ‫-מדונינה שלי.‬
‫תודה.‬
‫לא ידעתי שאתה עוזב. לא הבאתי לך כלום.‬
‫בחייך, למי אכפת?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫לא, לא! זה מוגזם.‬
‫אני רוצה. לך למסעדה נחמדה.‬
‫ארמנדו התפרן האהוב שלנו עוזב אותנו.‬
‫גם לי יש מתנה קטנה בשבילו.‬
‫עוגיות מדלן. השגתי אותן בעזרת הצוות שלנו.‬
‫הן יעזרו לך להיזכר בזמן האבוד.‬
‫הזמן שאיבדת פה.‬
‫מה אפשר להגיד, מתילדה?‬
‫תודה רבה.‬ ‫-בלי נשיקות. אתה תהרוס לי את האיפור.‬
‫לך, ארמנדו. לך.‬ ‫-כן. תודה.‬
‫ביי.‬ ‫-תודה.‬
‫ביי, ארמנדו.‬
‫- החיים זה חרא -‬
‫לא ידעתי מה לעשות עם הידיים.‬
‫לא יכולתי לעמוד על הבמה,‬ ‫ולא שלטתי בקול שלי.‬
‫אתה לא יכול לדמיין איך זה לדעת‬
‫שאת שחקנית כל כך גרועה.‬
‫היא טובה.‬
‫אני שחף.‬
‫לא, לא ככה.‬
‫אתה זוכר שירית בשחף?‬
‫אדם עבר שם במקרה, וקרא בה מתוך שעמום.‬
‫קדימה, תמשיכי. אל תעצרי.‬
‫הוא ירה בה.‬
‫זה יכול להיות סיפור קצר.‬
‫על מה דיברתי? אה, כן, על הבמה.‬
‫אני כבר לא כזאת. אני שחקנית אמיתית.‬
‫אני משחקת בשמחה, בהתלהבות,‬
‫אני מרגישה שיכורה, ואני מרגישה שאני נהדרת.‬
‫מאז שאני פה,‬
‫אני הולכת בלי הפסקה.‬
‫אני כל הזמן הולכת… וחושבת.‬
‫אני מרגישה איך‬ ‫מיום ליום כוחותיי הנפשיים גדלים.‬
‫עכשיו אני מבינה, קוסטה, ש…‬
‫מבחינתנו, ולא משנה‬ ‫אם אנחנו כותבים או משחקים,‬
‫התהילה היא לא הדבר החשוב,‬
‫וגם לא הזוהר שחלמתי עליו.‬
‫זאת היכולת…‬ ‫-בסדר, מספיק. את נהדרת.‬
‫אני רואה שאת מוכנה מאוד.‬
‫תודה.‬
‫תודה. כן, ניסיתי לכבד את הטקסט המקורי‬
‫בצורה שתדבר גם עליי.‬
‫בדיוק. ואיך זה מדבר עלייך?‬
‫טוב, היא שחקנית שמנסה לאשר את הכישרון שלה.‬
‫את מכירה את צ'כוב? את אוהבת אותו?‬ ‫את אוהבת את הסיפורים הקצרים שלו?‬
‫למדתי אותם בתיכון. אבל…‬
‫אולי ראית מחזה שלו, או אולי סרט? למשל…‬
‫אולי את "יצירה לא גמורה לפסנתר מכני"‬ ‫או את "השחף" של בלוקיו?‬
‫לא. לא אמרו לי שאני צריכה.‬
‫לא משנה. סליחה על כל השאלות.‬
‫אמא שלך אמרה לי בחוץ שלמדת הרבה.‬
‫היא הכריחה אותי להזדרז.‬
‫היא ממש נזפה בי על זה שלא נכנסתי מיד.‬
‫היא הכריחה אותי להיכנס‬ ‫כשרציתי לעשן סיגריה. בכל מקרה…‬
‫טוב. תודה. עוד ניפגש, נכון?‬
‫זאת אומרת…?‬
‫זאת אומרת, בעתיד, אולי… לא בשביל הסרט הזה.‬
‫נכון? אולי בעתיד.‬
‫תודה.‬
‫תודה לך.‬
‫תמסרי ד"ש לאמא שלך. חתיכת טיפוס.‬
‫גם היא שחקנית?‬
‫לא? לא משנה. ברגע זה, אני הולך לעשן. בסדר?‬
‫מה אתם אומרים? אני לא יודע מי עכשיו.‬
‫אהובה! איך הלך?‬
‫אל תדברי איתי.‬
‫מה קרה?‬ ‫-תעזבי אותי בשקט.‬
‫סליחה? מה קרה?‬
‫לא קרה כלום, גברת.‬
‫האודישן היה לא רע.‬ ‫היא עדיין צעירה, ועוד לא מוכנה.‬
‫ככה אתה אומר.‬
‫כן, ככה אני אומר.‬ ‫-אתה טועה!‬
‫אתה טועה בגדול, ועוד תראה את זה.‬
‫אהובה!‬
‫משוגעת…‬
‫אמהות, אמהות.‬
‫דוקטור.‬
‫היי, דניאלה.‬ ‫-אני יכול לדבר איתך?‬
‫בטח.‬
‫בקרוב יבואו לקחת את אלסנדרו.‬
‫אתה עצוב שהוא הולך?‬
‫כן, די. אני מאבד עוד אח.‬
‫אבל מדונינה חזר.‬
‫אתה יודע, האתגר האמיתי‬
‫הוא למצוא בכל מטופל‬ ‫את האנושיות שאתה כל כך אוהב.‬
‫עושה רושם שמצאת אותה גם במטופלים האלה.‬
‫בהחלט. והם ידעו את זה.‬
‫אבל זה קשה, דוקטור.‬
‫זה קשה.‬
‫ובזמן האחרון, אני…‬
‫עם מריה, עם העבודה החדשה…‬
‫התחלתי לקחת כדורי הרגעה. לפני חודש.‬
‫את יודעת איך זה. לא בתור תרופה, בתור סם.‬
‫בסוף התמכרתי.‬
‫אתה מבין שסיכנת גם את עצמך וגם אחרים?‬
‫אני יודע.‬
‫אני יודע. בעצם אני מבקש שתעזרי לי להיגמל.‬
‫זה לא שהם עוזרים לי להיפטר מהכאב. בעצם…‬
‫הם מגבירים אותו.‬
‫בסדר.‬
‫אני רוצה להיפגש איתך‬ ‫בכל שבוע, ביום שישי בבוקר.‬
‫טוב מאוד שסיפרת לי על זה.‬
‫תודה.‬
‫תסלח לי.‬
‫פינו.‬
‫כן, פינו.‬
‫הבנתי. בסדר, תודה. אני בדרך.‬
‫האמבולנס של אלסנדרו הגיע. בוא נלך.‬
‫היי!‬
‫תעצרו מיד!‬
‫מה זה?‬ ‫-ג'ורג'ו.‬
‫אתם לוקחים אותו?‬ ‫-ג'ורג'ו, תקשיב.‬
‫זאת האפשרות היחידה. ידעת את זה.‬
‫הוא עובר למקום‬ ‫שהוא יקבל בו טיפול. ידעת, נכון?‬
‫לא התכוונתם לספר לי. תוריד ממני את הידיים.‬
‫היי, אלסנדרו.‬
‫ראית?‬
‫הוא סובב את הראש!‬
‫הא? דוקטור, הפעם גם את ראית.‬
‫כן, ג'ורג'ו, אתה צודק. אבל אין לנו ברירה.‬
‫דוקטור! אל תיקחו אותו מפה!‬
‫אם אלסנדרו יישאר,‬
‫דניאלה ואני נעיר אותו.‬ ‫-ג'ורג'ו, תירגע.‬
‫הרופאה אמרה לך שאין לנו ברירה.‬
‫אני רגוע. אני רגוע לגמרי!‬
‫פינו.‬ ‫-לא, תנו לי רגע.‬
‫ג'ורג'ו. בוא הנה.‬
‫ג'ורג'ו, בוא הנה.‬
‫אני צריך לדבר איתך, בסדר? בוא איתי.‬
‫היי. תסתכל עליי. היי!‬
‫בוא נעשה משהו שאני בטוח שתאהב.‬
‫תיכנס איתו לאמבולנס. רק שניכם.‬
‫תגיד לו מה שאתה צריך‬ ‫להגיד לו, וגם שנבוא לבקר אותו.‬
‫בסדר? קח כמה זמן שאתה רוצה.‬
‫אני יכול לקחת כמה זמן שאני צריך?‬
‫כמה שאתה רוצה. בסדר?‬
‫ואז אתה צריך לתת לו ללכת. קבענו?‬
‫כן.‬
‫יופי, טמבל.‬
‫לך.‬
‫תכניסו את האלונקה.‬
‫כולו שלך, ג'ורג'ו.‬
‫אלסנדרו, אתה חייב לסמוך עליי, בסדר?‬
‫אתה צריך להתפלל,‬ ‫כי רק ישו יכול להציל אותנו.‬
‫אתה צריך להתפלל הרבה.‬
‫הוא יושיע את כולנו.‬
‫רק ישו, אלסנדרו.‬
‫היי. אל תדאג. אנחנו לא עוזבים אותך, בסדר?‬
‫אנחנו נבוא לבקר. אני אדאג לך.‬
‫ביי.‬
‫תהיה ילד טוב, בסדר?‬
‫ביי.‬
‫תודה.‬
‫תודה, דניאלה.‬ ‫-תודה לך, ג'ורג'ו.‬
‫היי. אמרת שנלך לבקר. הבטחת, בסדר?‬
‫אני מבטיח.‬
‫אני זקנה רגשנית.‬
‫זקנה טיפשה, מגוחכת ורגשנית.‬
‫החיים תמיד דופקים אותך.‬
‫תמיד.‬
‫דניאלה?‬
‫יש לך סיגריה?‬
‫אתה לא מעשן.‬
‫מחשבות?‬
‫יותר מדי.‬
‫ספר לי על אחת.‬
‫המקום הזה הציל אותי. אבל הוא הפך לעול.‬
‫לפעמים אני חושב, "די, אני הולך הביתה".‬
‫אבל אין אף אחד בבית. לא בת זוג, לא ילדים.‬
‫בעצם, זה הבית שלי.‬
‫אני גם ישן פה לפעמים.‬
‫צריך פשוט ללכת.‬
‫אבל לאן?‬
‫אי אפשר לברוח מהמחשבות, דניאלה.‬
‫אז אפשר באותה מידה להישאר.‬
‫אני לא יודע כמה זמן אוכל לסבול את זה.‬
‫סליחה, אני כבר חוזר.‬ ‫-בטח.‬
‫נינה.‬ ‫-האודישן היה חרא.‬
‫שום דבר חדש, נכון?‬
‫יש לי מחר בחינה,‬ ‫אבל אני לא הולכת. איך נראה לך שילך לי?‬
‫כמו חרא, תאמין לי. כי החיים שלי הם חרא.‬
‫את בבית? רוצה שאבוא?‬ ‫-בשביל מה?‬
‫בשביל לתת לי הרצאה של אחד שיודע הכול?‬ ‫שכח מזה. תודה בכל אופן.‬
‫קדימה, רומא!‬
‫תסתכל עליהם.‬
‫איזו התלהבות.‬
‫"נשיר עד שנמות‬ ‫נניף את הדגל"‬
‫מה קרה?‬ ‫-בן של…‬
‫החלפתי בגדים, והשארתי את הכרטיסים בבית.‬
‫אתה רציני? מה נעשה?‬
‫אני אסע הביתה…‬ ‫-מה? המשחק מתחיל בעוד חצי שעה.‬
‫לעזאזל.‬
‫מה עכשיו?‬
‫אני רעבה. קח אותי לאכול.‬
‫איפה?‬
‫תודה.‬
‫יופי. גוועתי ברעב.‬
‫טעים.‬
‫חרבנתי הכול. סליחה.‬
‫אל תדאג. העיקר המחשבה.‬
‫את השאר נוכל לדמיין. תקשיב.‬
‫היי. רגע.‬
‫גול!‬
‫כן?‬
‫אהובה, את עוד לא אצל הרופאה?‬ ‫-לא, כמעט. דברי.‬
‫עורכת הדין אמרה שניפגש מחר‬ ‫חצי שעה קודם בבית המשפט,‬
‫כדי להתכונן.‬
‫נינה, את שם?‬
‫כן, כן. באמת צריך לעשות את זה?‬
‫לא הבנתי.‬
‫לא יודעת, אמא.‬ ‫המצב הזה נהיה יותר ויותר מגוחך.‬
‫דניאלה הוא אבא טוב, ואת יודעת את זה.‬
‫נדבר בערב.‬
‫ביי.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫רציתי לראות את הפנים שלך כשאני אומרת לך.‬
‫מה?‬
‫הם אהבו את השירים שלך.‬ ‫רוברטו רוצה לפרסם אותם.‬
‫אתה לא שמח?‬ ‫-כן, אני…‬
‫לא ציפיתי לזה. אני שמח.‬
‫זה לא הכול.‬
‫הוא ביקש שאהיה העורכת שלך,‬ ‫אז נצטרך להיפגש.‬
‫מבחינתי, אלה חדשות טובות. לא יודע מה איתך.‬
‫האמת היא שאני שמחה.‬
‫הספר יהיה נפלא.‬
‫הייתי מטומטם. אני מצטער.‬
‫גם אני אמרתי דברים נוראים.‬
‫אני…‬
‫יש לי בעיה עם גברים.‬
‫הייתה לי רק מערכת יחסים‬ ‫אחת קצרה, והיא לא נגמרה טוב.‬
‫מאז אני פוחדת.‬
‫אני מבין.‬
‫בכל מקרה, אני שמח שסיפרת לי.‬ ‫הייתי צריך לשמוע את זה.‬
‫הייתי לא בסדר.‬
‫שתיתי, לקחתי כדורי הרגעה.‬
‫למה?‬
‫כי מחר הדיון על המשמורת על מריה,‬
‫ואני בחרדה שלא יתנו לי לראות אותה יותר.‬
‫בוא ננסה שוב.‬
‫כן, בואי ננסה.‬
‫דוקטור.‬
‫כן?‬
‫לא היית אמורה להיפגש היום עם נינה?‬
‫כן, אבל לא נפגשתי איתה.‬ ‫אני אנסה להתקשר אליה.‬
‫כבר ניסיתי. היא לא זמינה.‬
‫יש בעיות?‬
‫לא שאני יודע. הדיון מחר,‬ ‫אבל אני לא חושב שזאת הבעיה.‬
‫אני אלך.‬
‫זמן לישון. זמן לישון.‬
‫פתרנו את כל ההסתייגויות,‬
‫וזימנתי אתכם‬ ‫כדי להודיע לכם על החלטת בית המשפט.‬
‫על סמך הדברים ששמענו‬ ‫מעורכות הדין, מהתובעת ומהמשיב,‬
‫החלטנו למנות יועץ טכני…‬
‫פסיכולוג.‬
‫…עם הכשרה מתאימה וניסיון פסיכיאטרי מוכח,‬
‫כדי לקבל החלטה שתיקח בחשבון את כל הגורמים,‬
‫ושתיצמד למצב העובדתי נכון להיום.‬
‫תראו, שני הצדדים הם אנשים צעירים מאוד,‬
‫ומסיבה זו, הערכה פזיזה לא באה בחשבון.‬
‫אני אסביר אחר כך.‬
‫היועץ ייצור קשר עם עורכי הדין,‬
‫כדי לקבוע פגישות ולהחליט על שיטות עבודה.‬
‫לא, סליחה, אני לא מבינה. מה זה אומר?‬
‫זה אומר שכדי לקבל החלטה,‬
‫עדיף שנסתמך על ייעוץ של מומחה ניטרלי.‬
‫היועץ יבוא לבית שלנו?‬ ‫-זה נוהל סטנדרטי.‬
‫כן. לבית שלכם או למקום העבודה.‬
‫או לכל מקום שבו יוחלט שתיפגשו איתו.‬
‫אז כל הדברים שעשיתי‬ ‫בשבועות, בחודשים, מאז שמריה נולדה,‬
‫לא הספיקו כדי להחליט.‬
‫ברור שלא.‬
‫אז אתה לא מוכן לקחת אחריות.‬
‫לא, סליחה…‬ ‫-תעזוב.‬
‫מה אכפת לך? אלה לא החיים שלך, נכון?‬
‫תסלח לה, בבקשה.‬
‫הדיון נגמר. ניצור איתכם קשר בקרוב.‬
‫להתראות ויום טוב.‬
‫יום טוב.‬ ‫-להתראות.‬
‫כולכם נגדי! כולכם!‬
‫את הורסת הכול.‬
‫אז מה קורה עכשיו?‬
‫מה שקורה זה שהבת שלך‬ ‫הכניסה אותנו למצב קשה.‬
‫באיזה מובן?‬
‫במובן שאת צריכה‬ ‫להגיע למשרד שלי בימים הקרובים‬
‫כדי להחליט על המשך דרכנו המשותפת.‬
‫באמת?‬
‫בלתי אפשרי לעבוד ככה. עכשיו, אם תסלחו לי…‬
‫נינה, אהובה, למה היית חייבת לעשות את זה?‬ ‫-אמא, את מבינה שלא ניצחנו?‬
‫היית בטוחה לגמרי שננצח. לגמרי.‬
‫הפסדנו. איך את מרגישה עכשיו?‬
‫את בסדר?‬
‫כן, אני בסדר. בואי ניסע למריה. קדימה.‬
‫ההתנהגות שלה תעניק לנו יתרון גדול.‬
‫אתם מרוצים? הטובים ניצחו.‬
‫תפסיקי עם הפרצוף של הבתולה הקדושה.‬
‫מה את רוצה?‬ ‫-את הכי גרועה…‬
‫אמא.‬ ‫-…עם הפרצוף המתחסד שלך.‬
‫את לא יכולה לדבר ככה לאמא שלי.‬ ‫-ומי את?‬
‫זאת שרצתה להרביץ לבת שלי?‬ ‫-אני ארביץ גם לך.‬
‫לכי על זה.‬ ‫-תירגעי.‬
‫בואי נלך, אמא.‬ ‫-זה לא הסוף, חבורת עלובים.‬
‫נובורישית.‬ ‫איכרה!‬
‫היא אמרה "איכרה"?‬
‫קראת לה "נובורישית".‬ ‫-תירגעי.‬
‫מפגרת.‬ ‫-"מפגרת", לא שמעתי את זה מאז התיכון.‬
‫תעזוב.‬ ‫-יותר גרועה מהבת שלה.‬
‫נהייתי רעב. להזמין מונית?‬
‫נתראה בערב.‬ ‫-ביי.‬
‫ביי, ג'ורג'ו.‬ ‫-ביי.‬
‫מה נאכל?‬
‫אני לא מבשלת. אפשר ללכת לצ'ירקולינו.‬
‫כל פעם צ'ירקולינו?‬ ‫-צריך לחגוג.‬
‫שלום.‬ ‫-צ'ני, נכון?‬
‫תודה.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫סעו, ניפגש שם.‬
‫ניפגש שם?‬ ‫-מה? לאן הוא הולך?‬
‫איך הלך?‬
‫טוב, אפשר להגיד… שבסדר. כן.‬
‫ידעתי.‬
‫למה את מחכה?‬
‫המונה דופק, חברות.‬
‫"כל כך מעייף‬
‫"ליפול הצידה כל כמה צעדים‬
‫"בגלל המזל הרע שלי‬
‫"בגלל הפחד שלי‬
‫"טיסה בדאייה‬
‫"כדי שיזכרו אותי פה‬
‫"כי אני לא יודעת לעוף‬
‫"איך אני יכולה לזכור‬
‫"אני לא גברת‬
‫"עם גורל שכולו כוכבים‬
‫"אני לא גברת‬
‫"אני אישה שהמלחמה שלה לא נגמרת‬
‫"אני לא גברת‬
‫"עם חיים של רק מעט צלקות‬
‫"לא"‬
‫מה זה הרעש הזה? מריה ישנה בחדר שלי.‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-לעשות קצת כיף. בסדר?‬
‫גם לך כדאי, אמא.‬
‫אני כבר לא יודעת מה להגיד.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫היי! תראה איפה אני.‬
‫רציתי לראות אם עדיין יזהו אותי,‬ ‫אבל לאף אחד לא אכפת ממני. מגניב.‬
‫אני שמחה שתוכל לראות שוב את מריה.‬
‫אבל אל תתרגל לזה.‬
‫שמתי עליך עין.‬
‫אל תדאגי, אני לא אתרגל. תיהני. ערב טוב.‬
‫- ג'ורג'יה -‬
‫פאק.‬
‫ג'ורג'יה?‬
‫אני לא מוצאת את נינה. דיברת איתה?‬
‫כן, היא שלחה לי סרטון…‬
‫לפני שעתיים. היא הייתה במועדון.‬
‫היא הייתה בסדר?‬
‫כן. היא נראתה שמחה. למה?‬
‫לא יודעת. היא מיהרה לצאת. היא הייתה מוזרה.‬
‫קודם היא לא ענתה לי, ועכשיו היא לא זמינה.‬
‫אני דואגת מאוד. בבקשה, דניאלה, תעזור לי.‬
‫טוב, תקשיבי, אני אסע‬ ‫לשם לבדוק. אני אחזור אלייך.‬
‫תודה.‬
‫סליחה, ראית את הבחורה הזאת?‬
‫לא.‬
‫סליחה, ראיתן את הבחורה הזאת?‬
‫לא, מצטערת.‬ ‫-תודה.‬
‫סליחה.‬
‫קדימה!‬
‫תתעורר. כמעט הגענו לאיביזה.‬
‫תתעורר, אחי. תתעורר.‬
‫ג'ורג'יה.‬
‫תגיד לי שמצאת אותה.‬
‫היא לא פה.‬
‫ראשיד, לאן אתה הולך?‬
‫תירגע, אני לא בורח.‬ ‫הורידו לי את הגבס ושחררו אותי.‬
‫אהה.‬
‫למה הפרצוף הזה?‬
‫לא יכלו להמשיך להחזיק אותי.‬
‫הייתי אמור להיות פה שבוע,‬ ‫ונשארתי יותר מחודש.‬
‫הם צריכים את המיטות. בטח יגיעו עוד פסיכים.‬
‫מה? חבל לך?‬
‫לא. רק קצת. אבל אני שמח בשבילך.‬
‫לאן תלך?‬
‫חשבתי לבוא אליך.‬ ‫לבית שלך. כי אתה אוהב אותי.‬
‫אני יכול?‬
‫תירגע! אני אהיה כמו כלב.‬
‫אני נשאר איפה‬ ‫שסובלים אותי וזורקים לי עצמות.‬
‫בסוף, מה אכפת לך?‬
‫לא אכפת לך בכלל.‬
‫שלום.‬
‫"טיפה צוללת לקרקעית‬ ‫מוצאת את הים‬
‫"האושר‬
‫"כמו גל שמחכה בקרבת מקום‬
‫"האושר‬
‫"כמו צל שבא והולך"‬
‫הלך רע בבית המשפט?‬
‫לא, הלך טוב.‬
‫אז למה הפרצוף הזה?‬
‫לא יודע…‬
‫אלסנדרו, ארמנדו,‬
‫ועכשיו גם ראשיד.‬
‫כולם עוזבים.‬
‫טוב, אני עדיין פה.‬
‫היצירה הכי טובה.‬
‫זה לא מספיק לך? הא?‬
‫בוא הנה.‬
‫כשאתה כל כך עצוב, האמא הפנימית שלי מתגלה.‬
‫כמעט בא לי לאהוב אותך.‬
‫למרבה המזל…‬
‫זה עובר מהר.‬
‫טוב, אני עוזבת מחר.‬
‫הם פשוט לא יודעים מה לעשות איתי.‬
‫מה תעשה בלעדיי, הא?‬
‫אני לא יודע.‬
‫גם אני לא יודעת.‬
‫גם אני לא.‬
‫היי, תעצרי! לאן את נוסעת?‬
‫מריו! תתקשר למיון!‬
‫דניאלה! נינה בחדר המיון. היא במצב נורא.‬
‫תפתחו את הדלת!‬
‫תפתחו את הדלת המזדיינת!‬ ‫-אל תצעק!‬
‫תפתחו את הדלת המזדיינת!‬
‫כרגע הגיע מקרה חירום! תירגע!‬ ‫-תפתח כבר!‬
‫דניאלה!‬ ‫-תנו לי להיכנס!‬
‫דניאלה! לא!‬ ‫-אני חייב להיכנס!‬
‫עצור! אתה יכול לקרוא לרופא התורן, בבקשה?‬
‫תנו לי…‬ ‫-דניאלה!‬
‫אני רוצה לראות אותה!‬ ‫-תירגע.‬
‫הם חייבים להכניס אותי.‬ ‫אני רוצה לראות אותה.‬
‫אתה תראה אותה. תירגע.‬
‫למה הם לא מכניסים אותי?‬ ‫-שב.‬
‫אתה צריך סבלנות. אי אפשר להתפרץ ככה למיון.‬
‫אתה יודע את זה.‬ ‫-אני רק רוצה לראות אותה.‬
‫היי.‬
‫נו?‬
‫עוד מוקדם לומר.‬
‫כשהיא הגיעה, היא עברה דום לב,‬ ‫אבל הצלחנו להחזיר אותה.‬
‫בבדיקות הדם מצאנו‬ ‫אלכוהול, בנזודיאזפין וקוקאין.‬
‫אנחנו עושים לה שטיפת קיבה.‬ ‫היא אמורה להיות בסדר.‬
‫תודה. אני אודיע לאליזבטה.‬ ‫-כרגע דיברתי איתה.‬
‫שמעת?‬
‫תירגע.‬
‫אליזבטה?‬
‫כן, אני במיון עם דניאלה.‬
‫בסדר.‬
‫אהובה שלי, בואי.‬
‫מה שלומה?‬
‫היא עברה שטיפת קיבה.‬ ‫היא הגיעה במצב לא טוב.‬
‫מצבה משתפר.‬
‫רציתי להגיד לה ש…‬
‫בואי.‬
‫הכול באשמתי…‬ ‫-לא, לא.‬
‫הכול בסדר.‬
‫הכול טוב. כן, אהובה.‬
‫אהובה שלי.‬
‫אמא. שניכם ביחד, איזה מחזה.‬
‫סליחה.‬ ‫-הכול באשמתי.‬
‫סליחה.‬ ‫-אני הורסת הכול.‬
‫אני מנסה לעשות הכול‬ ‫כמו שצריך, ותמיד הורסת הכול.‬
‫זה לא נכון.‬
‫השופט ייתן אותה לך, ובצדק.‬
‫לא.‬ ‫-בצדק.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫פישלתי בענק.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫ראית מה עשיתי?‬
‫את לא אשמה. אני אשמה.‬ ‫-לא.‬
‫אני עושה הכול נכון,‬ ‫אבל זה אף פעם לא מסתדר.‬
‫לא.‬ ‫-אבל ניסיתי.‬
‫אהובה, תראי מי פה.‬
‫מריה!‬ ‫-אמא.‬
‫אהובה.‬
‫אמא פה.‬
‫היי.‬ ‫-מריה.‬
‫אמא פה.‬
‫את אמא יוצאת מהכלל.‬
‫תמיד נתת לה הכול, והיא מתה עלייך.‬
‫נכון, מריה? את אוהבת את אמא מאוד.‬
‫כמה את אוהבת את אמא? הא?‬
‫אמא צריכה לנוח. בואי.‬
‫אנחנו הולכות.‬
‫בוא.‬
‫תקריא לי שיר שכתבת כדי שאוכל להירדם?‬
‫כתבתי שיר למריה,‬ ‫אבל אין לי אותו פה. אני יכול לנסות.‬
‫קדימה.‬
‫"כשאת צוחקת ומתאחדת עם האושר‬
‫"אין בעולם רשע‬
‫"ידייך רועדות באוויר‬ ‫נאחזות בדברים בלתי נראים‬
‫"האורות והצללים גם יחד‬ ‫משחקים איתך בסתר‬
‫"בשפה שאסורה על כל השאר‬
‫"ואז עננים שחורים מסתירים את השמש‬
‫"קירות שחורים‬ ‫היכן שידייך ליטפו אבק‬
‫"עינייך מכירות לרגע את הכאב‬
‫"ואז החיוך שלך חוזר‬
‫"ואור היקום מתפשט שוב מעינייך אל החדר"‬
‫זה הסוף.‬
‫יפה. יפה מאוד.‬
‫תודה.‬
‫תכתוב שיר גם בשבילי?‬
‫כן.‬
‫- אנג'ליקה -‬
‫את מגעילה.‬
‫מדונינה שלי.‬
‫- כעבור שלושה חודשים -‬
‫תראי איזה תור, רוסנה.‬
‫אז מה? לא יבקשו פה כרטיס.‬
‫את אכזרית.‬ ‫-בוא נלך.‬
‫ראית? זה הולך מהר.‬
‫תודה, להתראות.‬ ‫-תודה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אפשר לקבל…‬
‫עשרה?‬
‫אני אמא שלו.‬ ‫-זה היה ברור.‬
‫הנה. זה יוצא 120, אבל מאה יספיקו.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫אני אנג'ליקה.‬ ‫-אני אנה.‬
‫זה תאטרון חשוב, ג'נלוקה.‬
‫כן, יפה.‬
‫דניאלה.‬
‫יש המון אנשים.‬
‫כן. אני מת.‬
‫לא. תירגע. יהיה בסדר.‬
‫אני איכנס ראשונה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אל תברח. אתה הבא בתור.‬
‫אני לא אברח.‬
‫ערב טוב.‬
‫תודה שבאתם,‬ ‫אני אנג'ליקה ויסנטין מהוצאת ביבלי.‬
‫הערב נציג את אוסף השירים‬ ‫הראשון של דניאלה צ'ני,‬
‫"ימים משותפים".‬
‫דניאלה כותב שירה מאז התיכון,‬
‫אבל הוא מעולם לא חשב לפרסם,‬ ‫כי, כמו שהוא אמר,‬
‫"אי אפשר להתפרנס משירה".‬
‫קשה להאשים אותו.‬
‫אבל שירים טובים צריכים להתפרסם.‬ ‫אי אפשר לחשוב רק על השוק.‬
‫בלי שירה, האדם הופך לאנאלפבית.‬
‫אנאלפבתיות רגשית. זה מה שקורה לנו עכשיו.‬
‫אנחנו מאמינים שדניאלה הוא משורר אמיתי.‬
‫תשפטו בעצמכם.‬ ‫בואו נקבל אותו במחיאות כפיים.‬
‫ערב טוב.‬
‫קדימה, דניאלה!‬
‫ערב טוב.‬
‫למען האמת, אני לא יודע מה לומר.‬ ‫אנג'ליקה כבר אמרה הכול.‬
‫טוב…‬
‫שירה תמיד הייתה מפלט עבורי.‬ ‫מחשבות בצורה של…‬
‫של הצהרת אהבה, אפשר להגיד. כן.‬
‫כן. השירים האלה מדברים‬ ‫על מה שקרה בשנים האחרונות,‬
‫כל מה שקרה לי, ולרבים מהאנשים שנמצאים פה.‬
‫בכל מקרה, אני חייב‬ ‫להודות לביבלי, ההוצאה לאור,‬
‫ולאנג'ליקה ויסנטין.‬
‫תודה.‬
‫בראבו.‬
‫שנינו הכרנו אדם שהיה אמן השירה.‬
‫וגם אמן החיים.‬
‫אני אקרא עכשיו כמה שירים.‬ ‫הראשון נקרא "התרוממות".‬
‫"לא ראיתי עוד דבר‬
‫"עיניי לא הסכימו לזכור איך בוכים‬
‫"ואז, באקראי‬
‫"אמא או אבא או פרצוף לא מוכר‬
‫"השאלת לי עיניים וראיתי שוב‬
‫"אך תמיד בכאב‬
‫"אפילו כשהרעב והצמא תמו‬
‫"באת, זר‬ ‫באמצע הדרך‬
‫"כדי לעזור לי לזכור איך לאכול ולשתות‬
‫"אך זה לא עצר את הכאב‬
‫"אתה, זר בבית החולים‬
‫"או במעמקי הים‬ ‫לימדת אותי לשנוא‬
‫"בלי אף אחד שיחבק את זעמי‬
‫"וכך שנאתי, וכל הזמן קיוויתי‬
‫"את, בשר ודם‬
‫"לבושה ביופי‬ ‫שגורם לקולי ולרגליי לרעוד‬
‫"תני לי את פיך לנשק אותו‬ ‫את נשמתך להיכנס אליה‬
‫"ושם תישארי, לנצח, באהבה"‬
‫זהו.‬ ‫-בראבו!‬
‫בראבו!‬
‫קדימה, דניאלה!‬
‫בראבו!‬
‫- הכול זועק לישועה -‬
‫- מבוסס על הרומן "הכול זועק לישועה"‬ ‫מאת דניאלה מנצ'רלי -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬