З НОВИМ РОКОМ НЕХАЙ 2010 РІК БУДЕ БЛАГОСЛОВЕННИМ
Алло.
Ебоні?
Ебоні немає.
Ебоні на Балі.
Хто це?
Це Нікола.
Кол!
Кол Денік?
Деніч.
Ти виріс.
З тобою все добре?
Дивно, що ти телефонуєш у такий час.
Так, знаю.
Просто я подумав про неї.
Сонечко, я…
Я не про неї подумав, просто…
Вибачте.
Так.
Чорт!
Бляха.
Даруйте!
Стійте! Здрастуйте!
Вибачте, що турбую вас!
Маєте 40 центів?
-У вас є 40 центів? -Зараз.
Лише 40?
-Дуже дякую. -Немає за що.
Дякую вам!
Зараз.
Дідько!
Я казав не заходити!
Це твоя дівчина!
Тільки не п'ять годин, я завантажую!
-Що таке? -Якого біса, Коле?
Додзвонитися неможливо.
Це через те, що Іво в інтернеті.
Що сталося? Де ти?
Благаю, не кричи на мене!
Чого б це я кричав?
Ебоні, де ти?
Я не знаю!
Як це не знаєш?
Якийсь чувак запросив нас на батькову яхту,
ми пішли з ним,
він обіцяв нам яхту, Тарі принесла порошок…
Я занюхала зовсім трішечки...
навіть не цілу доріжку, половинку лише.
Все було добре, мені було кайфово.
А чувак із Сент-Безіла мав пригнати яхту.
Звідки?
-Чесне слово! -Я тебе не чую.
Сент-Безіл!
У його батька є яхта. Слухай.
Може, він і давав волю рукам,
але збоченцем його не назвеш. Нормальний.
Я ж після школи практично черницею була,
а Вансая й Тарі ті ще хвойди…
Ти вже снідав? Охолоне…
Я взагалі ні слова не розумію!
Так, так, просто…
Не думай, що це був перший-ліпший.
Він був дещо старший, але не геть старий.
У нього були права. Не міг знайти батькову яхту.
Ми були на пляжі, а потім…
Я не пам'ятаю.
Ебоні, зберися!
Що мені робити? Що ти від мене хочеш?
Так.
Моя сумка зникла, і я загубила один черевик.
А ще…
Моя сукня, Коле. Для Громадського центру.
Вона в Тарі.
У Тарі.
Приїдь і забери мене, Коле.
Забрати тебе?
Я маю бути в центрі менш ніж за дві години, як і ти!
Боже мій, Коле, ти мене не слухав?
Я не знаю, де я!
Жени до Тарі, забирай мою сукню,
а потім приїдь по мене. Ясно?
Часу немає, треба буде мчати туди!
-Негайно! -Як я по тебе приїду?
Не знаю. Нехай твоя мама нас підвезе!
Мама щойно з нічної зміни!
Вона не схоче їхати…
Стоп.
Де ти зараз узагалі?
-Що за пляж? -Мені потрібен інтернет.
Відвали!
Що?
Там є якийсь знак? Як називається пляж?
Тут дорожній знак.
Я бачу дорожній знак.
-Це Елленбі-стріт. -Елленбі?
Елленбі, ідіоте! Поквапся!
Елленбі-стріт. Е-Л-Л.
Мені так холодно, Боже мій!
Елленбі-стріт є в Резервуарі, в Кентербері,
в Алтоні, в Кобурзі. То де саме?
А де є пляж?
Може, в Алтоні?
Але ж це бозна-де.
Отже, я в іншому місці!
То спитай когось!
Тут нікого немає. І не кричи на мене!
-Хтось має бути! -Зажди хвилинку!
Бляха!
Не клади слухавку.
Я знову забула випрати твої речі?
Це фінал 12-го року…
Я танцюю…
Мій красунчику.
Алтона. Я в Алтоні!
Коле, ти чуєш?
Я в Алтоні. Забери мене!
Алло!
Бляха, як я це зроблю, Ебоні?
Не кричи на мене!
Треба дзвонити твоїй мамі.
До Алтони їхати годину!
Навіть не думай про це, Коле Денік!
Не смій цього робити!
Ебоні, зараз пів на восьму ранку.
Мені пора вдягатися. І тобі пора!
Ми щось вигадаємо.
Подзвониш їй – я не танцюватиму.
Ні сьогодні в центрі, ні взагалі в житті.
-Я більше не бачу варіантів… -Не смій!
-Що? -Ебоні, інакше в нас не вийде!
Кого ти знаєш?
Ти не допомагаєш. Кого ти знаєш?
Я не пам'ятаю номерів.
Це все не насправді.
Це не насправді!
Має бути хтось із тачкою.
Якщо в них є тачка, то й життя є.
Та ну?
Придурок.
Стій.
Я знаю, в кого його немає.
У кого?
Ти ще тут?
Дай мені зосередитися.
Ось що ти зробиш.
Слухаєш?
Тарі!
Вона спить!
Ти сестра Тарі?
Так, Ромео, вона спить.
На, бери. Говори.
-Алло. -Привіт. Адам удома?
Секундочку.
Дякую.
-І що тут важкого? -Їхня мама знає мій голос.
Хай думає, що це не я.
-Алло. -Це Адам?
Так.
-Це Джая. -Хто?
Ми разом ходили в школу у Ватсонії.
Я точно не в курсі,
але з твоєю сестрою, по ходу, щось сталося.
До мене вломився якийсь гей.
Я дам слухавку йому, щоб він усе пояснив.
Я, взагалі-то, не гей.
Не розумію, до чого це тут.
-Адаме. -Так.
Це Нікола. Просто Кол.
Ми бачилися на «Макбеті» Ебоні.
Нічого не кажи матері.
Поводься, ніби все добре.
Але ми з твоєю сестрою по вуха в лайні.
Куди мені йти?
Куди йти? Я не знаю.
-У яку кімнату? -В оту.
Ей.
-Тарі. -Боже мій.
Тарі.
Чувак.
Це Ебоні?
Це її!
Чувак.
Ей.
Чувак, розслабся.
Де її сукня?
-Сукня! -Не знаю, тихо.
-Бордова. -Попустися.
-Із торочками. -Усе добре.
Тут є бордове з торочками?
Немає.
Є!
Боже мій.
Так.
Ми його ні з ким не бачили.
Усі думали, що він рознесе школу.
Ти теж так думала? Ну звичайно.
Троє моїх подруг намагалися його трахнути.
Я теж намагалася.
Школа у Ватсонії.
Вибір був небагатий.
Лише це й скажу.
Адаме.
-Дякую, Джає!
-Та заспокойся. -Назву на твою честь дитину.
Дуже тобі вдячний.
Привіт, я Кол.
-Ти мені життя рятуєш. -То куди їхати?
Ліворуч, на Ґрімшоу, а тоді…
Не знаю, може…
А може…
Не знаю, чи можна…
-Що таке? -Я не знаю…
Не знаю, може, це…
Це Ґрімшоу?
-Я не думаю, що це та дорога. -Що таке? Кажи!
Як доїхати до Алтони,
а звідти до Громадського центру до 8:45?
Чи хоча б до 9:00.
Вертольотом можна.
Може, є ще якийсь шлях. Має бути інший.
За годину?
Хіба що полетіти.
Добре, якщо за цей час ми до самої Алтони доїдемо.
Є й інші дороги.
Я раджу перенести танцювальний урок.
Це не урок, а сраний фінал.
Це фінал.
-Що ти робиш? -Зупини.
Якого біса?
Вибач.
Вибач, друже. Це не…
Це я не з тебе…
Не лише з тебе.
У мене просто день дивний.
Та нічого.
Хороша музика.
Аргентинська?
Деяка – так.
Це з фільму.
Коли відлітаєш?
Завтра.
О першій.
Точно.
-Ебоні казала. -Ага.
Завжди є наступний рік.
Фінал наступного року.
Твоя сестра подалася в універи в Сіднеї.
Її тут не буде.
Мистецький універ?
Ебоні туди візьмуть?
Ми бачили ту саму п'єсу?
Думаєш, її візьмуть в універ?
Геть з очей моїх!
Геть.
Ти злий.
І що, це твоя головна проблема?
Те, що Ебоні
піде в Національний драматичний інститут
імені Кейт Бланшетт?
Тоді не викидай своє трико.
Вона з тютюном.
А були варіанти?
Я не курю.
Вибач.
Я знаю, які ще є варіанти.
Але ти хороший хлопчик.
Це добре.
Бути хорошим. Тоді все вийде.
Я про це книжку читаю.
Аргентинець написав.
Борджес.
Борхес?
-Що? -Так.
Ходиш у школу з сестрою і читаєш Борхеса?
Я ходив із нею в школу.
-Так, ходив. -Ми випустилися.
Багато годин тому.
Вже випускники.
Тобі вже задосить?
Задосить.
Замовкни.
Борхес?
-Тобі ж років 11. -За три тижні буде 18.
Козел.
Три тижні.
Це що, перед…
Новим роком?
На Новий рік.
Ого.
В день Апокаліпсису.
Краще не стоятиму біля комп'ютера.
Я стоятиму біля мальбека.
А ти?
Біля трьох п'яних дядьків, напевно.
-У Сараєві. -Боже!
Серйозно?
Весілля двоюрідного брата.
Відколи ми поїхали, ми там не бували.
А ти не боїшся там загинути?
Боюся.
Бо переріжу собі вени від нудьги.
Любиш драматизувати, так?
Ти в цьому танцюєш
чи їздиш на заправку?
Годі.
Що за фільм?
Фільм?
Називається «Щасливі разом».
Я його не бачив.
Я б здивувався, якби ти його бачив.
Але виявилося,
що ти читаєш Борхеса…
і їдеш на канікули в Боснію.
І з шикарним декольте.
Тому…
Не знаю.
Я не знаю.
«СЕКСІЛЕНД»
Він хороший?
Фільм.
Я через нього захотів у Буенос-Айрес.
Я подивлюся.
Люблю кіно про країни, в яких не бував.
Ви сюди через війну переїхали?
-Так? -Через війну.
Хліба не було.
Води не було.
Лишалося пити лише сльози.
-Ти це Дракулу вдавав? -Пішов ти.
Покидьок.
Значить, не через війну.
Ми переїхали в 91-му.
Тато був інженером.
А чим зараз займається? Таксист?
Ні, він помер.
-Блін. -Ага.
Таке.
Мені шкода.
Та нічого.
-Правда. -Добре.
Вже п'ять років. Більше.
Тепер чекаю, коли дядько помре.
Ми живемо в його домі.
Він хворіє?
Ні.
Хіба що…
на голову.
Добре було б його здихатися.
Хочеш, я вб'ю когось для тебе?
«Незнайомці в потягу».
Теж класний фільм.
Чудернацька ти людина, так?
Трішечки.
Це круто.
Мабуть.
Ти справді через фільм захотів переїхати?
Ти знаєш, що я закінчив аспірантуру з лінгвістики?
З іспанської.
У Мельбурнському університеті?
Так.
То ти й сам був хорошим хлопчиком?
У школі.
Не знаю, чи це правильна характеристика.
Джая сказала, що в тобі бачили одинака-терориста.
Думаю, так вважали через те,
що я ніколи
не дивився людям у вічі.
А ще мені було важко
набувати виразів обличчя, які вважаються добрими.
Чи дружніми.
Чи просто не вбивчими.
Або тими, які б відображали мої почуття.
То в універі буде краще?
Порівняно зі школою.
Із твоєю? Порівняно з нею і ниркова колька краща.
Я хотів саме в цей університет.
Поведінкові науки.
Тоді все добре. Ти розумний хлопець.
Я теж був розумним.
Коли вступаєш в універ, всі навколо розумні.
Чому ти обрав іспанську?
Чесно?
Південна Америка.
Там усі сексі.
Он як?
Ясно.
Зрозуміло. І як її звуть?
Жизель.
Маєш щось іще?
Так, позаду ще щось є. Ціла коробка.
Що це таке?
Барахло від минулих стосунків.
Лишилося в мене вдома.
Вона була з Франції?
З Македонії.
Любила французьку музику?
Дивися, твоя пекарня.
Моє ім'я не так пишеться. К-О-Л.
ПЕКАРНЯ КОУЛА
Мене так почала називати Ебоні.
Як романтично.
К-О-Л.
Кол.
Ого. Йозеф К.
КОВБАСИ ДЖОЗЕФА КЕЯ
Піднявся, ковбаси випускає.
Кафка?
Ти читаєш Кафку?
Нащо питаю? Звичайно, читаєш.
А «Замок» читав?
«Процес».
-Сподобалося? -Так.
-Так? -Багато чого дізнався.
-Улюблена книга. -«Великі сподівання».
-А твоя? -«Під вулканом».
-Я її не читав. -Я в шоці.
Я чекав на лекцію.
-Еспланада. -Так, Еспланада.
Тихо. Їдь уздовж пляжу і шукай Елленбі-стріт.
До телефонної будки.
Ти сказав Джаї, що назвеш на її честь дитину.
К-О-Л Кол.
-Просто… -А на мою?
-Наступних п'ятьох. -Ого.
Тоді не гай часу.
Годі книжки читати.
У цьому одязі проблем не буде.
Вони скоро з'являться.
Я цим займуся.
Сподіваюся.
Елленбі.
-Елленбі. -Елленбі.
-Елленбі! -Замовкни.
Телефонна будка.
Це що…
Боже мій.
Ей!
Прокидайся, принцесо!
Вона готова.
Поглянь.
Твоя македонка мене б убила.
Не парся.
Не вбив би.
Не дуже ви поспішали.
Немає за що, люба.
Я заберу це.
Увімкни кондиціонер.
Треба було мамі дзвонити.
Назад поїдемо інакше.
-Слідкуй. -Без питань.
-Добре? -Так, запросто.
Поїхали.
-Круто. -Сюди…
Короройт-крік.
Ґілонґ-роуд, Дайнон.
Усе ясно.
Круто, чувак.
Та ну його.
Можемо купити якийсь бургер? Вмираю з голоду.
А в тебе є дівчина, Коле?
Ні.
Бо любиш мою сестру?
Ні!
Так, вона красуня.
Але ми просто хороші друзі.
Так, я не його типаж.
Який твій типаж?
Не знаю.
Хтось, хто читає.
Хто читає Борхеса?
Що?
Кафки вистачить.
Ви були б чудовою парою,
двійко ботанів.
-Еб. -Що?
Хочеш заїхати в Громадський центр?
Там саме переможців оголошуватимуть.
Можемо подивитися.
Поплескати.
Божечки, Ніколо. Який ти показушник.
Ми пропустили один нещасний конкурс.
То й що з того? Кому не плювати?
Ти тепер волосся на собі рватимеш?
Є й важливіші речі.
Тобі пора вирости й поводитися зріліше.
Наша Леді Макбет назвала тебе
показушником, Ніколо.
Ти серйозно?
Відсмокчи, гомику.
Обережно, мистецький універ!
Бляха, змініть стать мою негайно, о гейські духи!
Пішов ти, Адаме.
І наповніть мене, ну, з голови до п'ят!
Серйозно.
Адаме, зав'язуй уже.
Наповнити тебе типу чим? Жорстокістю найлютішою?
Вона класно зіграла.
Ти була неперевершена в цій ролі.
Я так тобою пишаюся.
Геть, голуба плямо! Типу, геть!
Ти чого?
Ебоні!
Ти жартуєш?
Еб!
Ти куди пішла?
Еб!
Мені прикро.
Неправда.
-Ви маєте рацію. -Вибач.
Ти чудова акторка.
Усі так кажуть.
Не кажуть.
Ні, кажуть!
Ти — наступна Ніколь Кідман.
Вона ж нездара!
Я знаю, що вона нездара.
Ти — наступна Кейт Бланшетт.
Мене не взяли.
Тебе візьмуть!
Ти не слухаєш.
Учора я отримала листа.
Мене не беруть.
У дупу їх!
У дупу!
Ці придурки не шарять!
Не шарять.
І Кейт Бланшетт у дупу!
Ти краща.
Я тебе люблю.
Ідіот.
Ходімо в тачку.
Срана тачка. Сраний Адам.
Я так нервуюся.
Ми з Колом випили по чарці,
щоб заспокоїти нерви.
А потім, мамо,
я не знаю, що сталося.
Ми заснули і проспали до ранку.
Так, я в курсі.
Боже мій!
Ти ніколи мені не віриш,
не знаю, на що я сподівалася.
Боже.
Ми випили, бо дуже хвилювалися.
Бо це фінал.
Потім ми заснули,
і я не знаю, що сталося.
Мамо, чесне слово,
ми так налякалися, коли прокинулися.
Стоп!
Ти просто божевільна!
Ти геть сказилася, і я терпіти тебе не можу.
Я з тобою не говоритиму.
Що сказала Фей?
Їдь собі.
Звідки в Ґрінсборо стільки європейців?
Боже!
Та не кажи.
Ти б своїй мамі сказав про Громадський центр.
Вона б сьогодні не прийшла.
Шкода, що вона тебе не підтримує.
У неї три роботи.
Її родина за тисячі кілометрів.
Тож вона мене підтримує.
П'ятдесят три.
-П'ятдесят три! -Бувай.
Донеґал!
Адам Донеґал.
Друже.
Ти мене не впізнаєш?
Тревіс Меллор.
Де ти ховався?
-Що? -Хто, я?
Я брата твого питаю.
Але привіт.
-Я Меллор. -А я Ебоні.
Я тебе не впізнав.
Та ну?
Я качався.
Класно.
Але не через це.
-Ти прийдеш? -Куди?
У Бун-Доґа день народження.
У Бун-Доґа?
Хто це?
Хто такий Бун-Доґ?
Гуморист.
Ми разом училися в школі.
-А тепер він наче загордився. -Так.
Не думаю, що хтось хоче згадувати школу.
Це точно.
Може, ти знаєш сестру Бун-Доґа.
Ні, наречену.
-Корал. -Корал Берч.
Так, гулянка буде в них.
-Приходьте. -Круто. Треба буде.
Обов'язково! Вона живе вище Тарі, за відеопрокатом.
-Усе вірно. -Так.
-Треба йти. -Так.
Вечірка тематична?
Тема — венеричні хвороби.
Ні. Не знаю, вони не дуже креативні.
Приходьте так, як зараз.
-Круто. -Ага.
-До зустрічі ввечері. -У будинку.
Круто.
До зустрічі, Донеґале.
-До зустрічі. -Па-па.
Бувай.
Крутяк.
У будинку.
Корал Берч та ще коза,
але на вечірку ми підемо.
Не підете.
Вибач, мене запросили.
А мене — ні.
Мене — ні.
Мене звуть Адам, і я невдаха.
Я тебе люблю.
Ходімо.
Сюди.
Привіт.
Привіт, Фей!
-Як справи? -Марш у їдальню.
Радий вас бачити.
Ти хоч знаєш, як мені?
Знаєш?
Розумієш, що це таке?
Я не розумію, що я такого зробила.
Ти гуляла десь із пацанами.
Не з пацанами, а з Колом. Він — не пацани.
Ти хоч розумієш, як важко мені утримувати цей дім?
А як щодо моєї ролі?
Це неповага.
Я прийшла в Громадський центр, а тебе там немає.
-Що мені лишалося думати? -Я була з Колом!
-Як ти мене дратуєш! -Усю ніч?
Я зараз зірвуся, не стій наді мною!
-Відійди на крок назад. -Не можу повірити.
-А тоді продовжуй. -Не в цьому річ.
-Боже мій! -Не в цьому!
-Домашній арешт? -…обов'язки.
Я плачу за твої танці!
Я не винна.
Ей.
Вибач.
Думаю, моя сестра хоче повернути собі кімнату.
Чорт.
-Та нічого. -Вибач.
Усе нормально.
Ти зголоднів?
Котра година?
Обідня.
Думаю,
тобі потрібна інша сорочка.
Що?
Що відбувається?
Це мій обід перед від'їздом.
Ходімо.
Усе нормально?
Так, усе добре.
Можеш вдягнути це
і це.
Хто це?
Торі Амос.
Це якась гей-діва?
Ні, вона спить з мужиками.
Ні,
я хотів сказати,
як Мадонна чи Барбра Стрейзанд.
Торі Адамс — точно не Барбра Стрейзанд.
Ясно.
Вибач.
Та ні, все добре.
Хочу, щоб ти знав.
Я не зашорений.
Тобто,
це абсолютно нормально.
Бути геєм.
Що?
Та нічого.
На «Напстері» це є?
Що за альбом?
Це не альбом, а Б-сайд.
Клас.
Ось.
Я хотів викинути ці футболки.
Дякую.
Ходімо.
Двадцять три.
Прямо.
Коли ти відвіз касети?
Коли ти вдавав
сплячу красуню.
Можеш лишити собі.
Ґоран за ними не сумуватиме.
Його…
звали Ґоран?
Він був…
архітектором.
Але так, звали Ґораном.
-Мого кузена так звуть. -Справді?
Він македонець?
-Серб. -Точно.
У мене три національності.
Серб.
Боснієць.
Югослав.
Як таке можливо?
Хочеш, щоб я за 45 секунд виклав свої політичні перипетії?
Перипетії!
Перипетії.
Шукаєш довгі слова у словнику і тренуєшся говорити їх
перед дзеркалом?
-Ні! -Упевнений, що так.
Шукаєш?
Перипетії.
Добре.
Пане Ніколо Деніч.
Було цікаво.
Радий знайомству.
А в тебе є електронна пошта?
Так.
y-cant-adam-read@hotmail.
Я передам її через Ебоні.
Там, де я житиму, інтернету не буде.
Ясно.
Так.
Ну…
Я дуже радий,
що познайомився
з тобою.
Мабуть.
Точно.
Не «мабуть».
Так.
А ще…
безпечного тобі
і крутого здобуття ступеня.
І…
Ось так.
Добре.
Ну все.
Так.
Бувай.
А ось і Коля.
Заходь, синку.
-Бери, їж. -Ось він!
Я щойно їв у ресторані.
Якраз на футбол устиг.
Він ніколи футбол не любив, навіть у дитинстві.
Завжди тихенько сидів у кутку з книжками.
Він тоді був малим, а тепер дорослий.
Будь обережний. Знаєш, до чого веде забагато книжок?
-Скажи це його тупоголовій мамці. -Дайте йому спокій.
Подивися на нього. Що це за вбрання? Ми так не вдягаємося.
Ми теж у ресторан ходили. Зима вже минула.
-Сподобалося? -Так собі.
Для чоловіка корисно дивитися футбол.
Йому це просто необхідно!
-Сідай, хлопче! -Зараз прийду.
Ей.
Я це візьму.
-Ти купив цю сорочку? -Довга історія.
Як пройшли танці?
Що таке?
Це Ебоні.
Що знову сталося?
Нарешті! Я думала, ти спиш.
Я у Корал. Приходь.
-Що? -Відвали.
Що?
Тебе не покарали?
Я втекла, дурнику. Мене що, більше покарають?
До зустрічі.
Корал!
Хтось наблював на килимок.
Привіт, Корал.
Привіт.
Мабуть.
Нікола. Ми ходили на житлову економіку.
Друг Ебоні.
Вона десь тут?
Еб.
Ей, дурбецало!
Довго ти йшов!
Якого чорта?
Тарі казала, що вона тут красеня бачила.
Тепер я його шукаю.
Я прийшов.
Ні, той був білий.
Ну, ось я тут.
Та ні, той австралієць.
Тобто,
не нікарагуанець.
Пошукаймо його разом, Коллі.
Як ти втекла?
Адам допоміг.
Геть з дороги. Дякую.
Якщо Тарі говорила про того хлопця, про якого я думаю,
то я його рік не забуду.
-Я, мабуть, піду. -Чорт!
Боже мій, це він. Це він.
Про кого ти?
Я так хвилююся! Божечки.
-Привіт. -Привіт, Еб.
Це Брейден.
Привіт.
Привіт, я Ебоні.
Усім привіт.
-Радий знайомству. -Молоко з «Бейлісом».
Ти була в Самари?
Так, перед іспитами.
Я не знала, що робиться.
Це як Тамагочі. Ти допив?
-Так. -Добре.
Вона була найгірша.
-Геть схиблена. -Боже правий.
Ей!
Людина дня.
-Ходи сюди. -Боже мій!
-Підходь. -Нічого собі!
Ти прийшов! Дай-но я тебе обійму.
-Ось. -Привіт!
Боже мій, обійми мене!
Сміливіше!
Я тебе обійму уявно.
Так і зроблю.
Ось так.
Я не знав, що ви друзі.
Цей козел удає, що ми не друзі.
Але ми з ним практично пара.
-Ні. -Я твоя дівчина.
Ти просто граєшся зі мною.
Не розумію, про що ти.
Он як? Ну добре. Боже мій.
Класна футболка.
Симпатична.
Я хочу дещо побачити.
Як цей пацан накуриться.
-Ні. -Я мушу це побачити!
Боже, Лоредано, прибери з дивану свою жирну дупу.
Дайте йому бонґ!
Швидше, я не жартую!
Не торкайся мене своїми черевиками!
Живіт. Так.
-Як ти? -Не вдар мене, Адаме.
Круто.
Що ти тут забув?
Поїхали.
Чудово. Молодець.
Це корисно для психіки, бо розслабляє.
Що треба робити?
-Господи! -«Що треба робити?»
«Що треба робити?»
Ти найкращий.
-Скажи. -Так, ти супер.
-Супер? -Такий милий.
Йому це не завадить.
Допоможе психіці, ясному мисленню, здоров'ю.
-Давай, Коле. -Сміливіше!
-Вдихай. -Ну ж бо, Коллі.
Він, мабуть, не цілований.
Ще б пак.
Круто!
Ти в нормі?
-Трохи переграє. -Не працює!
Що не працює? Трава?
Ти не пам'ятаєш Корал?
Хто це?
Ти її не знаєш?
Та ще сучка, але прикольна.
-Ясно. -Так.
Вона б тобі сподобалася.
Не знаю. Схоже, вона те ще стерво.
-Ідіот! -Незграба.
Вибач.
-Чорт забирай! -Корал.
Вибач.
Йолоп.
Слухай…
А Адам тут?
Ти приколюєшся?
Брат Ебоні.
Вали з мого дому.
Так, скажи йому.
Вали в свою Чехосувлакію.
Чого вирячився?
Покликати мого нареченого?
Він тобі морду розіб'є.
Педик.
Ей!
Я тебе на п'ять секунд самого лишив. Ти куди?
Сідай.
Я пішов відлити, а ти змився.
-Усе в нормі? -Ага.
Крута вечірка, правда?
Жартуєш?
Не знаю.
Мабуть.
Двадцять три.
Де Ебоні?
Не знаю, але про тебе вона не думає.
Пообіцяєш мені дещо?
Це щодо моєї сестри.
Не дружи з нею.
Кинь її якнайшвидше.
Не тому що я козел.
Добре?
Ти вартий кращих друзів.
Значно кращих.
Я люблю Ебоні.
Не те щоб кохаю.
Ясна річ.
Як подругу.
Блін.
Вона проблемна,
але
глибоко в душі…
Мабуть, вона мене покликала, щоб вибачитися.
Вона тебе покликала, бо я попросив.
Окрім неї…
в мене немає друзів.
Тільки не кажи їй про це.
Вибач.
Ти вже, мабуть, спати хочеш.
Я думав проїхатися.
Можна з тобою?
Твоя сестра не казала.
Про тебе.
Що саме?
Що я лінгвіст?
Ні, що ти…
Сам знаєш.
Содоміт?
А ти був відкритим…
У школі?
У Ватсонії?
Ти знущаєшся?
У тебе серед друзів були відкриті геї за останні роки?
Ні.
Лише натурали.
Скільки вас?
Дев'ятсот учнів.
І всі поголовно натурали?
Усі до одного?
Я збрехав.
Про Кафку.
Я читав «Процес», але…
нічого не зрозумів.
А Борхеса?
Намагаюся.
Я не дуже розумію, що там відбувається.
А про Балкани?
Твоя мати насправді з Алтони?
Усе про Балкани — правда.
На жаль.
Було ще щось?
Про що ти брехав.
Стій.
Бляха.
Вибач.
-Вибач. -Усе нормально.
Усе добре.
Я можу ще раз.
Я знаю.
Ти прийшов до мене.
Скільки тобі вчитися?
Вибач.
Тупе питання.
Ні, не тупе.
Зовсім.
Провести тебе до дверей?
Там дядько.
Та й узагалі.
Нічого, можеш не пояснювати.
Чорт забирай.
Пообіцяй, що зустрінеш когось.
Добре?
Красунчику.
Спокійно.
Які були шанси?
Що ми одночасно приїдемо.
Кілька тижнів тому були мізерні.
Але через ісландський вулкан
вони сильно виросли.
Скільки разів твій рейс відміняли?
Двічі.
А твій?
Спочатку відклали на 22 години,
потім на 26,
і вже потім на 42.
Тож тобі пощастило.
-Так. -Точно.
-І пахну я відповідно. -Я відчув.
Боже.
Мельбурн?
Не скучив за ним?
Ні.
Але ж це дім.
На жаль.
Коли я був малий, я знав,
що багато подорожуватиму.
У мене будуть пригоди.
Знайомитимуся з класними людьми.
Обросту зв'язками.
Бляха. Вибач.
Що?
Як довго ми їдемо? Хвилини чотири?
А Нікола вже філософствує.
Але через це ти й класний.
Добре, що це не змінюється.
Усе інше змінилося.
-Я вже став старим пердуном. -Замовкни.
У суботу один хлопець назвав мене татусем.
Капець.
Татусем?
Щось таке.
Не хотів цього казати, але,
побачивши тебе в багажному відділенні, я теж так подумав.
Змінімо тему, годі вже.
Розкажи про себе.
Усе ще в Буенос-Айресі?
Я лише знаю, що ти настільки крутий,
що не маєш Фейсбука чи Твіттера.
-Ні, я в Ґватемалі. -Ну звісно.
Так.
У благодійній організації.
Через вулкан відмінили рейс із Ґватемали?
Ні, я прилетів із Швейцарії.
Так.
Був там на конференції.
Круто.
Нас поселили на курорті, де доба коштує 3000 доларів,
щоб ми вирішили проблему світової бідності.
І як, вирішили?
Ага.
Повністю.
-Аякже. -Так.
Ти відчуваєш себе брудним
через переліт, а я — через Швейцарію.
А ти? Чим заробляєш на хліб?
Досліджую систему охорони здоров'я.
У Бристолі.
В Англії.
Що?
Як ви з моєю сестрою досі дружите?
Я б так не сказав.
Ми практично не розмовляли вже п'ять
чи шість років.
Але ти летів 37 годин
крізь вулканічний попіл
до Ебоні.
Ну…
тут багато людей, яких я сто років не бачив.
Саме випала нагода.
Житимеш у мами?
-Вона живе в Бендіго. -Он як?
Із моїм братом.
У нього там робота.
І дитина.
Це ж треба.
Так, усі там.
-Я їх навідаю. -Ясно.
За кілька днів.
А доти житимеш у дядька?
Нізащо.
Там зі мною більше не розмовляють.
І з мамою теж.
Що сталося?
Дізналися, що я сплю з хлопцями.
І не оцінили.
Де ти зупинишся?
В готелі «Бундура».
Навіщо тобі готель?
Звідти до місця десять хвилин їхати.
Хто одружується в церкві?
Хто одружується?
Ти ж заїдеш привітатися?
Я тебе відвезу.
Що?
Буде незручно.
Е ні.
Ні.
Нізащо.
Ти зайдеш.
Привіт! Заходь!
-Усі вдома. -Боже мій.
Фантастика.
Ти можеш у це повірити?
Привіт. Ви як?
-Як у тебе справи? -Заходь!
Нічого собі!
У тебе є м'язи!
Мене завжди нудить в автобусах.
-Ага. -Я чесно кажу.
Дуже ефективно.
-Я Ріаннон. -Нікола.
Нікола.
У Бристолі? А де це?
Я народився тут. Не можу цього позбутися.
Ні.
Я б не могла жити не в Австралії.
-Справді? -Не знаю.
У тебе на черевику бирка.
Адаме, ми з тобою станцюємо.
-Відмови не приймаються. -Я не танцюю.
-Станцюєш. -Я зіпсую весілля.
-Ну ж бо. -Ні, а от Кол – танцівник.
-Так? -Може, коли вип'ю.
Ми станцюємо.
Коле, дякую, що подзвонив через стільки років.
Вибач, я була на Балі.
Ти про це?
Мені так соромно. Я переплутав часові пояси.
Чесно кажучи, я тоді злякалася.
Так, мама сказала запросити тебе на весілля.
Звичайно.
Вибачте, Фей.
-Чудова ідея. -У мене щойно був флешбек.
Пам'ятаєш, як ми його забирали з танців?
Ми під'їжджали, а він виходив на десять хвилин раніше,
відморожуючи собі дупцю.
Як мило!
Сьогодні тут лише геї?
-Я сподіваюся, що так. -Ріаннон, серйозно? Шираз?
Може, поки не чіпати червоні вина?
Я тебе пам'ятаю.
Кол Денік.
І я тебе. Корал Берч.
Тепер я Давідовіч.
Вийшла за серба?
Звичайно.
Živeli.
-Živeli? Так ви кажете? -Облиш вино, Ріаннон.
Дуже близько.
Živeli.
Živeli!
Може, відкладеш вино, поки ми не вдягнулися?
А ти, Коле? Хочеш одружитися?
Ну…
Треба дочекатися легалізації.
Адам не чекав. Просто одружився.
Справді?
Так.
У Нью-Йорку?
-У Торонто. -У Торонто.
Мій чоловік із Канади.
Не з Америки.
Невже? Клас.
Ага.
-Мет не зміг приїхати? -У нього справи.
Відрядження.
Я не знала.
А ця, як її, прийде?
Тарі. На весілля.
Хто б її запросив?
-Živeli! -Обережно.
-Усе добре. -Боже, Ріаннон.
Це футболка. Заспокойся.
-Що? -Футболка.
Розлила вино на білі туфлі.
-Перевдягнися в Ебоні. -Це нагорі.
-Іди. -Я підбадьорювала.
-Нічого. -Правда.
-Я підтримувала. -Усе добре.
-Усе. -Відмиється.
-Не хвилюйся. -Неймовірно.
Вибач, Коллі.
-Та нормально все. -Вибач за неї.
Пам'ятаєш, де чия?
-Так. -Так?
Якщо щось заважає – посунь.
Мені потрібен простір, інакше я зірвуся.
Надуваємо кульки.
-Так, давайте. -Кульки.
Подивися на фото і на контуринг мого обличчя.
-Різні речі. -Привіт.
Усім дякую. Піду посплю.
Я візьму ключі.
Не варто, я замовив таксі.
-Що? -Мене відвезе таксі.
То скасуй замовлення. Я тебе відвезу.
До зустрічі на весіллі.
-Ти майже готова? -Ні.
Я, Джейкоб Кертіс Стюарт…
Так, що я, Джейкоб Кертіс Стюарт…
Беру тебе,
Ебоні Катріну Донеґал…
Беру Ебоні Катріну Донеґал…
У медовий місяць на Балі. Клас. На Кута-Біч.
На розкішний курорт.
Із басейну можна не виходити.
Хотіла б я бути з ними.
І так, і ні, сама розумієш.
-Зараз будуть танці? -Обов'язково.
Знайшов своє місце? Тут таблички.
На них написано, де ти сидиш. Подобається місце?
-Так, супер. -Боже мій.
Привіт.
Дженні.
Нікола.
Лише сьогодні зранку?
Ти серйозно?
Я такий ідіот.
Я тут був лише три місяці тому.
Я тоді не знав про весілля. Інакше лишився б.
Я і мій гаманець від цих перельотів постраждали.
Але ти прилетів. Заради Ебоні.
Я думала, це стіл дуже далеких родичів.
Але ви, мабуть, близькі.
Так.
Це двоє моїх дітей. Це Бентлі.
Він старший, бо вищий.
-А це Шакіра. -Зрозуміло.
-Така красуня. -Дякую.
Вона молодша дівчинка.
Коли він виросте, стане стоматологом.
Любить усе різати.
-Вони схожі на ліванців? -Так.
Даруйте!
Тільки голубі партнери!
Коле!
Коле, ти просто супер!
Боже мій!
Пообіцяйте мені дещо. Пішли ви!
Весільний танець був нічогенький, але це було щось!
Геї – найкращі танцюристи. Це не обговорюється.
Я тут дивилася документалку про полярних ведмедів…
Хіба вона не красуня?
Дякую.
Серйозно?
Ей.
Ей!
Як ви познайомилися?
На роботі.
Давно?
Років п'ять тому.
Ти щасливий?
Тупе питання.
У цьому й справа.
Я невдаха.
Не кажи так.
Та ні, все добре.
Це правда.
Правда.
Бо для мене…
життя
зупинилося
на оцьому.
Саме на цьому відчутті.
Інколи…
Ні, часто я думаю…
Думаю…
«Бляха.
Як мені пощастило».
Так?
Який ще хлопець із Ватсонії
таке відчував?
Я знаю інших хлопців.
Я знаю їх.
Вони цього не відчувають.
Лише я.
Тільки я відчуваю.
Як же пощастило.
Щодня,
щотижня,
щомісяця
я думаю…
«Як же пощастило».
Бо це відчуття…
Де твій ключ?
Я не хочу трахатися.
Я теж.
Чого ти хочеш?
Обійняти тебе.
Мій красунчику.
Переклад субтитрів: Антон Мазур