ЗА КНИЖКОЮ ҐАРТА РІСКА ГОЛЛБЕРҐА
МІСТО У ВОГНІ
Чарлі!
- Чарлі! - Усе нормально. Не забився.
- Який дріт витягувати? - Тікай звідти!
Я покличу допомогу.
Знайшли! Поверх під пентхаусом!
За вікном на північній стіні.
Чарлі, я не хочу, щоб ти вмер!
До таймера під'єднаний синій дріт. Я його витягну.
Ні! Це не той.
Потрібно щось зробити. Поможи!
Глянь на мене.
Ти знаєш який?
Здається, жовтий.
А що як це не він?
Жовтий! Тягни жовтий.
Давай, давай.
Я витягнув! Таймер не зупинився!
Дійшов до нуля! Усе в порядку!
Ти мала рацію!
Ти зуміла. Усе буде добре.
Ти мала рацію.
- Мак-Фадден. - Алло. Це Парса.
Ми вчасно знайшли бомбу.
Точніше, її знайшов Вайзберґер,
з допомогою Лоррейн.
Подруга Нікі. Вона була на протесті.
Cлава богу. Коли зникло світло, я думала, що це ви.
Зникло світло?
Ціле східне узбережжя.
Аж до Канади. Блекаут.
Якщо це не бомба, то...
За протоколом ми вважаємо, що це тероризм,
поки не перевіримо.
- А ти що думаєш? - Я вже давно не знаю, що думати,
але в місті повний хаос. Удачі з добиранням сюди.
Вайзберґер і дівчина з тобою?
- Ага. - А Еморі Ґулд?
Його тут не було.
Виродок спробує втекти. Мушу бігти.
Алло.
Привіт, Шер. Не плач.
Усе буде добре. Просто лишайся вдома. Не панікуй.
Я не через блекаут.
Я зробила тест. Не сердься.
Ні. Я не серджуся.
Мені просто жаль.
Негативний.
Знову. У нас ніколи не вийде, Ал.
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ
Я не дам тобі піти, поки тут нема твого тата.
Зрозуміла?
Ти довго трималась.
Ти ще чіпляєшся за життя.
У столиці штату Нью-Йорк
зникло світло у нижньому Мангеттені,
а також частково у Квінз, Брукліні, Мідтауні й Верхньому Вест-Сайді.
У поліції повідомили, що в п'яти районах...
- Семмі. - ...відключення електроенергії.
- Зараз 16:35. - Та їдьте.
- Багато людей покинуть... - Та ну.
Що зараз відбувається на вулицях?
З того, що я бачила,
на Бруклінському мості повно людей.
Світлофори не працюють.
...чули, що лікарня,
Лікарня Св. Люка на розі 114-ї та Амстердам повністю без світла.
Повідомляють про збій електроживлення
в окрузі Саффолк на Лонґ-Айленді.
Є інформація, що збої тягнуться аж до Канади.
Отак. Готово.
Не вдавай, що тобі не подобається.
Мені сподобається, коли ти потрапиш у лікарню,
де про тебе дбатиме не скаут-орел.
Отак.
Ти був скаутом-орлом, Мерсере? Як і я.
О боже. Тату, я тебе прошу. Він зараз як заведеться.
Буде вічно розказувати про свої значки.
Он як? Які в тебе є?
Окрім «Високої готовності» і «Рятувальника».
Ріґан, врятуй мене від цих зануд.
Де в біса ця швидка?
- Вибач, тату. - Ні, твоя правда.
Уже багато часу минуло. Де ж вона?
Я спущуся глянути, чи не приїхала.
Добре.
Що з моїм телефоном?
Алло.
Привіт, це я. Діти з тобою?
У якому сенсі - зі мною? Ти їхав їх забрати.
Я... трохи спізнився.
То що? Вони зникли?
Ти не в курсі?
Ні, я нічого не знаю. Тільки те, що ти загубив наших дітей.
Я про блекаут.
Що... Який блекаут?
Патакі оголосив надзвичайний стан.
Причину не розголошують, але це саме те, чим здається.
Ясно. Зустрінемось у квартирі. Може, вони пішли туди.
- Так. Добре. Я буду там. - Поспіши.
ДЕННИЙ ТАБІР
Не розумію, як ви відпустили двох дітей.
Просто не розумію.
Йоу. Слухай.
Губернатор Нью-Йорка, Джордж Патакі,
оголосив надзвичайний стан. Звісно...
Йоу, надзвичайний стан. Ну нарешті!
Уся довбана мережа! Неймовірно.
...великий блекаут. Ми все ще чекаємо на інформацію.
Про вибухи не згадують.
І про жертв.
Це точно ми?
Оце ви срані песимісти.
Серйозно. Авжеж це ми.
Хто ж іще?
Це ми.
Офігенно!
Кейт! Вілл!
Тут їх нема. Нема.
Так. Не панікуємо.
- Може, вони в дорозі. - Або ні.
Ми ж навчили їх, як поводитися серед незнайомців?
Усе детально їм пояснили.
Вони не пішли з незнайомцями.
Добре.
Я це ще раз не переживу.
Бігти босоніж, щоб забрати Вілла зі школи,
і бачити обличчя дівчинки, чия мама працювала у вежі...
Копи нам зараз не допоможуть.
Вони зайняті. Будемо шукати самі.
Розпитаємо сусідів, глянемо в їхніх улюблених місцях,
де вони почуваються в безпеці.
«Серендіпіті», «Джексон Гол», карусель.
- Добре. - Так?
Так. У Вілла є ключ.
Лишу записку з проханням подзвонити дідусеві й сказати,
що з ними все нормально, а тоді сидіти й чекати на нас.
Ти підеш на Вест-сайд. А я - на Іст.
Слухай...
Що?
Ми не знаємо, що діється.
Може, краще лишатися разом.
Добре.
Я казала, що це погана думка.
Ніхто не прийшов. Я хотів додому.
Послухайте! Якщо це терористи, то нам треба рухатися.
А якщо й ні, лишатися тут усе одно недобре.
У мене є інструменти. Ліхтарик. Усе буде добре.
Так. Хто перший?
Тільки повільно. Не зупиняємось.
- Ідіть. - Разом.
Якщо треба - тримайтеся.
Маленька, усе буде добре.
Не зупиняємось.
Що діється?
Гей!
Я так довго не зможу. Потрібна допомога.
Генератори вже працюють. Ми перевозимо пацієнтів.
- Слава богу. - Але не цю.
- Що? - Вибач,
але пріоритет тим, у кого більший шанс вижити.
Поможіть!
Випустіть мене! Будь ласка!
Хоч хтось!
Поможіть!
Усі повинні розуміти,
поки що нема жодних доказів, що це терористичний акт.
Електроживлення вертається з півночі та з заходу.
Це значить, що скоро ми відновимо роботу міста.
Проте це займе трохи часу. Години, не хвилини.
І ніхто не скаже вам точніше...
Так, послухайте.
Добре, що це не тероризм,
але це не значить, що нас не чекає довга темна ніч.
Більшість з присутніх були дітьми в 1977 році, коли в тисячі пожеж
постраждало понад 400 полісменів.
Тому лишимо святкування на ранок.
Сер. То це значить...
Арешт Ґулда зачекає. Накрилася вся система.
- У місті хаос. Завтра першим ділом... - Завтра буде пізно.
Якщо треба, я прикую його до себе й сама притягну сюди.
То я тебе відстороню.
Годиться. Як казав тато:
«Краще просити пробачення, ніж дозволу».
Пет був ще той козел.
Він про вас те саме казав.
Повідомляють, що в місті дуже тихо.
Не було жодних пожеж.
- І кримінальної активності... - Ні вибухів, ні бомб, ні терористів.
- Здається, це таки не ми. - Невже?
І без тебе ясно!
Світлофори не працюють.
- У поліції... - Може, щось із таймером.
Що ти оце ляпнув?
Ти ж робив таке вперше. Може, налажав.
- Сол, краще не зараз. - Що?
Усі великі плани, задля яких ми ризикували,
ніколи не давали результату.
Варто це обговорити.
- Ану зупинись. - Тут?
Так. Прямо тут.
Зупиняйся!
- Виходь. - Ні.
Гей.
Прямо зараз, Сол.
Ніби ти мене застрелиш.
Нікі. Серйозно. Ми всі розстроєні.
Опусти револьвер. Опусти.
Виходь.
Коли щось іде не так,
я хочу знати, що команда мене підтримає.
Я хочу зрозуміти, що сталось.
- Що тут такого? - Сол, просто вибачся.
- Ні. - Ні? Пішли...
Так.
Звідси ти підеш сам.
Забирай манатки й вали.
Ви вчинили правильно.
Урятували багато людей, зокрема й мене.
Але в мене багато запитань.
Почнемо з тебе.
Це твої обісцяні джинси я знайшов на місці злочину?
Сем сказала: якщо вона не вернеться в клуб,
то я мушу піти туди. Що я й зробив, принаймні спробував.
Коли я приїхав, її вже підстрелили.
Я втік, бо злякався.
Чого злякався? Нападника?
Що звинуватять тебе?
Злякався, що вона вмре.
Прямо в мене на очах.
Думав, що серце просто...
зупиниться. Тому я побіг.
Ти бачив там ще кого-небудь?
Хлопця в білих штанах, який кликав на поміч.
У газеті писали, що це він її знайшов.
А старшого чоловіка? Сиве волосся, картаті штани?
Еморі Ґулд. На нього працював ваш друг Нікі.
У нас є запис, як він вертається з парку
перед тим, як там був ти.
- Ні... - Я його бачила.
Ти була в парку?
Лоррейн.
Він мусить бути тут?
А чому ні?
Бо не хочу, щоб він мене зненавидів.
Не так швидко.
- Ти сказав поспішити. - Іти швидше. Не бігти.
Коли люди бачать, як ти біжиш, то шукають переслідувача.
- Добрий вечір. - Відвали від мого фургона.
Я не міг не помітити цей убогий транспортний засіб,
який псує мені краєвид з тераси.
Якщо не помиляюся, це фургон містера Хаоса,
за який плачу я.
Як і за ту діру, де ви живете.
То це ти набиваєш конверти.
А ви брудні щури, які виконують мою волю.
Що вас сюди привело?
Ми рятуємо твою сраку. І нас усіх.
І якщо ти про це хоч словом прохопишся,
я прийду по тебе і всіх твоїх рідних.
Ти мені подобаєшся.
Розумію, чому тебе тримає Нікі.
І не сумніваюся, чому тримає тебе.
Нас тут не було.
То Ґулд не стріляв?
Але ти знаєш, хто стріляв.
Я все життя багато про що мовчала,
але про це не можу.
Я пробувала, але не можу.
Я знаю, що Нікі каже про відпущення гріхів, але таке не прощається.
Що сталося після пожежі у «Френкс»?
Ти про неї знаєш?
Знаю про загиблого.
І підозрюю, що Сем це розривало.
Що це ти робиш?
Поклади. Це не твоє. Це наше.
Ес-Джі, гроші підуть на добру справу.
- Саме так. Нам на харчі. - У того чоловіка сім'я.
- Ми їм винні. - Ні хріна ми не винні.
- Це нещасний випадок. - Який стався через нас.
Ти розумієш, що зробить Нікі,
якщо дізнається, що ти крадеш наші гроші?
Скажу те саме, що сказав Сем, коли вона це запропонувала.
Це необхідно.
Красивий жест.
Найменше, що слід зробити.
Нікі, жодні гроші не вернуть загиблого.
Вони допоможуть дружині, дітям.
І нашим душам.
Нікому ні слова.
Зрозуміла?
Вона була розбита.
А тієї ночі зробила фотографії.
Не творчі, як завжди, на яких ні фіга не видно,
а докази.
Сол розбив її фотоапарат.
Це була ніби ще одна смерть. Після того вона хотіла піти.
Нікі обіцяв їй зупинитися.
- Але збрехав? - Авжеж збрехав.
Його б ніщо не зупинило.
Що Саманта зрозуміла, коли зник увесь чорний порошок.
Сем погодилася дати нам трохи.
Нікі сказав, що хоче димові шашки для «Дон Гіллз».
Для «Міста у вогні».
Сем погодилася, бо це для концерту.
Вона думала, що Ex Nihilo прославляться,
і тоді Нікі зароблятиме на гурті.
Житиме без цього лайна.
Але Сол набрав повну сумку.
Сем подзвонила Лемплайтеру.
Що? Типу з лікарні? Він їй узагалі хто?
Він був її хлопцем.
Вибач.
Взимку. Перед Нікі.
Ми не мали про нього знати,
бо він якийсь фінансист з сім'єю.
А ще він щомісяця приносив нам гроші.
Нікі наказав з ним не говорити,
але Сем завжди чинила, як хотіла.
Стоп. То четвертого ввечері
вона лишила мене, щоб зустрітися з ним?
Було дуже дивно, що вона не лишилася на виступ,
капець як дивно.
А я сказав тобі, куди вона пішла.
Ви не знаєте, як швидко дістатися до перехрестя П'ятої й 73-ї?
Маю зустрітися з нею там.
Є хто?
Привіт.
Що ви тут робите?
Хотіли запитати тебе те саме.
Що за хрінь, Сем?
- Хочеш нас здати? - Ні, я...
Ні, я просто... Я...
Я трохи боюся, і мені потрібна допомога.
Хочу поговорити з кимось, хто не замішаний у це гівно.
Не можна нікому розказувати.
Ти ж обіцяла. Це вб'є Нікі.
Людина загинула! Жива людина!
Ти не бачиш, що це все трошки міняє?
Нікі мені брехав. І тобі брехав. Йому не можна вірити.
То що? Ваш великий роман добіг кінця?
А всі ночі, які ви провели за розмовами?
У які ділилися секретами?
Що за чорт, Лоррейн? Ти ревнуєш?
Він пробачає їй гівно, яке б нам точно не пробачив.
То це так. Ти ревнуєш.
Що за херня, Ес-Джі? Тепер любиш Нікі?
Я казав Нікі, щоб не брав дівчат у команду.
Ну, тоді доведи й розберися з цією шкурою.
Вона з ним трахалася.
Розберися з нею раз і назавжди.
Ес-Джі.
От і все.
Що ти робиш?
Що ти робиш, Ес-Джі? Я твоя подруга.
Я твоя подруга.
- Будь ласка, не треба. - Якщо любиш Нікі - доведи.
- Благаю, не треба. - Перш ніж вона нас закопає.
О боже. Пробач.
То це був перший постріл.
Який не влучив.
А другий?
Ти мене тут покинеш, бо я ввічливо припустив, що, може,
просто може, інколи й ти у чомусь винний?
Твоєї думки ніхто не питав, Сол.
І твоїх тупих теорій.
Ти ніщо.
Ніхто.
Коли ми зустрілися, ти ні хріна не мав.
Помиляєшся. Я мав дві речі.
Цей фургон і дівчину Лоррейн.
Але вона пішла,
мене розшукують за дохера серйозні злочини,
зокрема вбивство!
Щоб тебе потішити.
Щоб захистити.
Скільки людей я мушу вбити, щоб тебе захистити, Нікі?
Одну!
Ти вбив одну людину!
Біллі Трипаличку.
Чоловік у «Френкс» загинув випадково.
- Чоловік у майстерні Біллі... - Це вже я.
Нікі, тупий виродок! По-твоєму, хто стріляв у Сем?
Що...
ти сказав?
Боже. Ти ні на що не здатна.
Ні...
Вона збиралася нас здати, Нікі.
Ти був з нею м'який.
Я зробив те, що мусив.
Ти знав?
Ні.
Чорт.
Чорт!
Нікі!
Мене це пожирало.
Той вечір.
І коли ти, Чарлі, прийшов у наш світ, усе стало тільки гірше.
Ти скучав за Сем, говорив про її доброту.
Вона була й моя подруга!
Єдина в тому домі не пробувала мною скористатися!
Я мала їхати з хлопцями, але втекла.
Утекла сюди, щоб умерти.
Знаєш, куди вони поїхали?
Нікі мав сказати пізніше.
У Бронксі була саморобна бомба.
Її виготовив Нікі, а кинув я.
Ще щось?
Багато морально непевних рішень, але нічого незаконного. Ні.
Слухайте. А в лікарні все нормально?
Бо Сем на апараті.
Не знаю.
Так. Треба звідси забиратися.
Я подзвоню у відділок.
Подумаю, що з вами робити.
То це все?
Ти мене ненавидиш?
Таке враження, що я тебе не знаю.
Від цього мені сумно, бо саме зараз
ти знаєш мене краще за будь-кого.
Щойно я пройшла мерію
і бачу шалену кількість людей, які йдуть через Бруклінський міст.
Люди виходять з метро дуже збентежені.
Повний хаос.
Мерія працює на генераторах.
Усіх просять...
Їдьте!
Давайте!
Охрініти.
Святі небеса.
Гляньте. Над парком.
За все життя нічого подібного не бачив.
Поможіть піднятися.
Легше, легше.
Даруйте.
Вона ще тут.
Сюди. Потрібна допомога.
Стискаєте. Відпускаєте.
- Раз, два, три, чотири, п'ять. - Раз, три, чотири, п'ять.
І стискаєте.
- Раз, два, три, чотири, п'ять. Тиснете. - Три, чотири, п'ять. Тисну.
- Вілле. - Діти!
Кейт.
Не знаю, де ще шукати.
Я... Наших дітей нема.
- Вони десь загубились. - Ми не знаємо.
Мабуть, чимало дітей зараз окремо від батьків.
У таборах, на гуртках чи в друзів.
Маєш запальничку?
Ті діти під наглядом.
Їхні батьки не втягнуті в змову з підпалами й убивством.
Ходімо в поліцію.
- Байдуже, якщо вони зайняті. - Добре.
- Це мої діти... - Так.
...вони пропали, і цим мають займатися копи.
Відчини.
Слухаю.
- Мама? - О боже.
- Синку, як ти? - Це вони? Вони разом?
Ти з Кейт? Ви разом?
З нами все добре. Ти в тата?
Так. Ми шукали вас по всьому місту. Де ви?
- Удома. - В Брукліні?
- Як ви добралися? - Пішки.
Їхали на метро, але воно застрягло,
- тому ми пішли через тунель. - Ми бачили щурів!
Ми йшли далі.
Ви пройшли міст пішки?
Господи.
Вам, мабуть, було так страшно.
Трошки, але я був біля Кейт, а дорогу додому ми знали.
О боже.
Вілле, ти такий відважний.
Ти такий відважний.
Усе нормально.
Просто перевіряю, чи у вас теж.
Удома нікого не було, і я переживав.
У нас усе нормально. Я з татом,
і добирання займе трохи часу.
Передай слухавку Кейт.
Привіт, мамо. Ми з'їмо все морозиво, поки воно не розтало.
Добре. Чудова думка.
Секунду, тато хоче привітатися.
Привіт, маленька.
Чув, у вас була невеличка пригода.
Добре.
Поліція Нью-Йорка. Тут хтось є?
- Детективе Мак-Фадден. - Я прийшла по Еморі Ґулда.
Ви спізнилися. Він утік.
Вільяме!
Потрібна ваша допомога.
- Що сталося? - Хвилинку.
- Його вдарили ножем. - Ножем?
Так. Будьте зі мною.
Це серйозне поранення.
Він втратив багато крові, можливо, зачепило кишку.
Йому треба в лікарню.
Ми вже кілька годин чекаємо швидку.
Доведеться віднести його самим.
Думаєш про те, що і я?
Два, три.
Раз, два, три, чотири, п'ять.
Привіт.
Хочу, щоб ти знала.
Хоч би що сталося,
усе буде нормально.
Три, чотири, п'ять.
Раз, два, три, чотири, п'ять.
Три, чотири, п'ять.
Я не хотіла, щоб Сем пішла без свого татка.
Не хотіла, щоб ви приїхали після того, як її не стане.
Тепер, коли ви разом, то можна.
Можете її відпустити.
Якщо хочеш, то можеш піти.
А що як я хочу не цього?
То доведеться боротися.
Не знаю, чи зумію.
Я дуже довго боролася.
Буде важко.
Безперечно.
Я часто хотів умерти.
Молив про смерть.
Інколи відверто її шукав.
Але я все ще тут.
Я ще не все завершив, як і ти не все завершила.
Серйозно.
Ти ж лише почала.
Я люблю тебе, Семмі.
Сем.
О боже.
Медсестра!
Семмі.
Донечко.
Семмі.
Фантін!
ВІДДІЛОК ЦЕНТРАЛЬНОГО ПАРКУ
Мамо.
- Місіс Вайзберґер. - Так.
Відпускаю його під вашу відповідальність.
Знаєте, що це значить?
Ні, але я найближчий рік з нього очей не спущу.
То ви все зрозуміли.
А що робити з нею?
Системи лежать. Вона не може лишитися на ніч.
У неї є батьки?
Ні, нікого.
Не варто лишати її саму.
Я щось придумаю.
Це Парса.
Це я.
Я в лікарні. Маю новину.
Усе нормально. Ти ж не любиш лікарні.
Так, але я помогла нести сюди Вільяма Гамільтона-Свіні,
якого вдарив ножем лакей Еморі.
До речі, Ґулду вдалося утекти.
Ого, ясно. Оце так новина.
Ні, маю щось краще.
Саманта Янґ.
Вона опритомніла.
ЯНҐ, САМАНТА УНІВЕРСИТЕТ НЬЮ-ЙОРКА
Дякую за дзвінок, детективе.
Саманта отямилась.
Можна її побачити?
Хочу вибачитися.
Хоч і не знаю, з чого почати, і чи вона ці вибачення прийме.
Ти пам'ятаєш, де була, коли впали вежі?
Авжеж.
Я ще жила в Огайо і мріяла потрапили в Нью-Йорк.
Усі казали, що я божевільна.
Мене це не спинило.
Я чув, що
люди, які пережили Перл-Гарбор, казали, що хоч скільки часу минало,
усе відчувалося, як учора.
Такий цей день для мене.
Той день і наступні.
О боже. Ви були там?
Так.
Це була страшна, гнітюча робота,
але відвага серед того болю й горя
була єдиним променем світла у темряві.
Це не завадило кільком моїм колегам дивитися на мене з підозрою.
Хоч я й народився тут, ніколи не був релігійний,
а в ті тижні дихав пилом і смертю, як і всі вони.
Ви тоді травмувалися?
Типу того.
Через кілька тижнів після тих подій я був на заправці.
Їхав на природу з дружиною Шеррі.
Хотів вибратися з міста, побути в тиші.
У спокої.
Але для компанії засранців у фургоні я був...
коричневим, який потрапив не туди, куди треба.
Вони накинулися на мене.
Вони...
Побили мене до півсмерті до того, як я встиг витягти значок.
Зламали мені хребет.
Шеррі думала, що я мертвий.
Після того мене пробували відправити на пенсію.
Калікам на такій роботі важко.
Я протестував і лишився.
Рік виснажливої фізичної терапії, щоб могти далі працювати.
І ось я тут.
Тобі здається, що після пережитого
назад шляху немає, Лоррейн.
Але шлях є завжди.
Ви справді в це вірите?
Так.
Ти не можеш лишитися тут.
Ми не можемо тебе зареєструвати. Та й місця нема.
Але скоро відновиться електрика,
а моя дружина готує до біса смачну запіканку.
Не знаю, що ти на це скажеш.
Люблю запіканку.
Мама готувала найкращу в окрузі Клейборн.
Он як.
Ну, розкажеш по дорозі.
«Мій сину,
пам'ятаю, як ти кричав, коли я вперше взяв тебе на руки.
Мама сказала, що тобі страшно, і треба тримати міцніше.
Я послухався, і вона таки мала рацію.
Плач стих.
І в ту мить
ми побачили один одного так ясно, як ніколи до того.
Хтозна, що думали мойри, коли зв'язали наші долі.
Але ти належиш мені, а я - тобі.
Незважаючи на повороти,
відстані, що нас розділяють, і навіть час.
Я все ще міцно пригортаю тебе до себе».
Коли ти це написав?
Вранці після того, як ти пішов. Як ти втік.
Я радий, що це почув.
А я просто радий, що ти вернувся.
Нам багато що треба надолужити.
Що маєш на думці?
Як тільки стану на ноги...
знайдемо Еморі...
і його посадимо.
Це вже точно.
ХЛОПЧИК ГАМІЛЬТОН-СВІНІ
УСІ ЗАКОННІ БАТЬКІВСЬКІ ПРАВА ПЕРЕДАЮТЬСЯ
ДЕВІДУ Й РАМОНІ ВАЙЗБЕРҐЕР.
Не дзвоніть копам.
Мене відпустили. Це моя мама.
Вітаю, я мама.
Рамона Вайзберґер.
Дуже приємно, мамо.
Іди, поки я не передумала. Іди.
Добре. Дякую.
Сем!
Обережно.
Привіт. Це я. Чарлі.
У неї що, амнезія?
Привіт, Чарльзе.
Привіт.
Сонце, я принесу води.
Ти змінився.
Так.
Це правда.
Багато сталося.
- Але ти в нормі? - Так.
Тепер так.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська