ЧЕТВЪРТИ ЮЛИ 2003 Г.
Помощ!
Насам!
Тя е в парка.
Разкажи за момичето.
НЯКОЛКО СЕДМИЦИ ПО-РАНО
Ако не бяхте вие, нямаше да я срещна. В известен смисъл вината е ваша.
Поясни, ако обичаш, Чарли.
Ако трябва да съм напълно откровен с вас, д-р Алтшул,
седмичните ни сеанси не са ми любимо следобедно занимание.
ИЗЧЕЗНАЛ
От миналата есен мама ми дава да карам до центъра.
И щом свършехме с вас, бях свободен да обикалям.
МУЗИКАЛЕН МАГАЗИН
Бяхме съученици.
Е, тя всъщност беше с година по-голяма от мен
и вече следваше в Нюйоркския университет.
Не че бяхме приятели, но беше трудно да я забравиш.
Познавам те.
Откъде те познавам?
И двамата учехме в гимназия "Флауър Хил". Тоест аз още съм там.
Чарлс Уайсбъргър. Викай ми Чарли.
Е, Чарлс, какво правиш чак тук?
Каквото правят всички - бягам за малко от Лонг Айланд.
Това е правилният отговор.
Е, какво ти има?
Часът ти при лекаря?
- Не е такъв лекар. - Да бе, сигурно.
За да дойдеш сам в града, явно е психиатър.
Вашите да не се развеждат? Така за пръв път се озовах на психолог.
Баща ми почина миналия септември.
- Искаш ли да видиш моето фен списание? - Какво представлява?
Полубиографично е.
Това съм аз, но не съвсем.
Моите снимки, илюстрации, музикални рецензии.
Едни познати имат група и документирам историята им,
но не обичат снимки и публичност, затова всичко е завоалирано.
Имената са сменени, за да ги предпазя.
Страхотно е.
Училите във "Флауър Хил" трябва да се поддържаме.
От сега нататък ще бъдеш моят проект, Чарлс.
Срещахме се всяка седмица след сеансите
и може да се каже, че тогава започна истинското ми образование.
Ела.
Извинявай.
Супер си.
С нея просто беше невъзможно да си тъжен.
Яко. Прилича на други яки парчета, но...
- Да, знам. Не е свършила. - Извинявай.
"Брас Тактикс" бе единственият албум на "Екс Пост Факто",
преди Били Трите палки да разтури групата и да се простят със славата.
Това, че албумът е единствен, го прави още по-специален.
- Трябва да го имаш. - Не, нямам пари.
Ще си го сваля от "Лайм Уайър".
Не, Чарлс, това би лишило групата от приходи.
- Аз ще ти го купя. - Не.
Да.
Чудесен начин да прекараш есента в Ню Йорк.
Да, наистина.
Но в един момент всичко свърши. Макар че сам съм си виновен.
И, естествено, майка ми.
Нали ми каза, че си останал там цяла нощ, а сутринта си се прибрал вкъщи
гол до кръста и си повръщал от махмурлук?
Добре.
Не го казах точно така, но да.
По Нова година стават всякакви дивотии.
Смяташ ли, че решението на майка ти да те накаже за шест месеца е неразумно?
Не става дума за майка ми, а че обичам Сам и че може би и тя ме обича.
Просто не знам.
Но преди да успея да го осмисля, ми забраниха да я виждам.
Животът ми просто спря.
Окуражаващо е, че говориш толкова прямо за усещането си за загуба.
Само да можеше да говориш
и за загубата на баща си по същия проницателен начин.
Дали като насочваш вниманието си към Саманта,
не потискаш чувствата, които изпитваш към баща си?
- От самолета. Сериозно? - Боинг 737 е.
ЩЕ ТЕ ПОМНИМ
Удариха Световния търговски център.
Какво става, по дяволите?
По-лесно е да се влюбиш
в жизнена млада жена, която живее на няколко километра от теб,
отколкото да осмислиш безвъзвратната загуба на баща си.
Хората излязоха на тълпи на улицата.
Още един се заби в друга сграда.
Два самолета се разбиха в Световния търговски център в Манхатън.
- Чакайте! - Избухна експлозия.
Боже! Сигурно е човек.
- Къде? - Не, моля те!
- Къде? - Господи!
Мили боже!
Неописуемо е.
Чарли, татко е. Случи се нещо.
Сигурно си гледал новините.
Едва ли ще се видим повече.
Искам да знаеш, че те обичам.
Повярвайте ми, докторе, никак не е лесно.
- Ало? - Здрасти. Още ли си наказан?
Дано не си, защото "Екс Пост Факто",
които се надявам още да са ти любими, се събират за концерт на 4 юли.
Без Били няма да е истинско събиране
и са с друго име, но ще свирят всичките си песни.
Ще бъде легендарно събитие. Ако го пропуснеш, ще се гръмнеш.
Ало?
- Ало, Чарлс, навит ли си? - Да, разбира се. Не бих го пропуснал.
Добре, само че?
Само че, нищо.
Просто не сме се чували отдавна.
Знам. Звънях ти, но така и не ми се обади.
Да, извинявай, просто не смятах, че имам какво да ти кажа.
Не, аз се извинявам, ако си лишен от свобода заради мен.
Не. За мен това бе период на истинско израстване и самоанализ.
Шегувам се, беше тъпо. Липсваше ми.
Това ме натъжава.
Но и много ме радва, защото адски ми липсваше, Чарлс.
Трябва да затварям. Очаквай подробности за купона на празника.
- Чао. - Ники, побързай!
- Сами, да изчезваме. - Давай!
Майко мила! Запалили сте църква?
А ти да не реши, че ще се изповядваме?
Качвай се, по-живо!
- Момичета, размърдайте се! - Защо набелязахте църква, мамка му?
- Къде е Ники? Къде е? - Не знам.
- Не можем да тръгнем без Ники. - Идва.
- Ники! - Какво направихте?
- Бързо! - Да тръгваме!
- Не тръгваме без теб. - По-живо!
Каква е хубавица, нали?
- Качвай се! - Трябва да изчезваме!
Хайде, дай газ!
Хайде, Сам.
Нишима Гупта.
Кейт Хамилтън-Суийни Ламплайтър.
- Всичко хубаво. - Благодаря.
Моля. Довиждане.
Ще ми покажете ли коя е майката
- на Кейт Хамилтън-Суийни Ламплайтър? - Защо?
Мисля, че познавам брат й.
- Познавате член на сем. Хамилтън-Суийни? - Да.
Впечатляващо. Ето я там.
Чудесно, много ще й хареса.
Но другия път сме у вас, да знаеш.
- Простете. - Здравейте.
- Да ви се представя - Мърсър Гудман. - Приятно ми е.
- Учител на Кейт ли сте? - Не.
Приятел съм на...
Мисля, че ви е брат. Уилям.
Рийган, хайде, децата ни чакат.
Май им обещах сладолед.
Съжалявам.
Моментът не е удобен, но ми беше приятно.
Радвам се, че се запознахме, г-н Гудман.
- Най-сетне заспа. Беше превъзбудена. - Браво на теб.
Всичко наред ли е? Нещо си отнесена.
Да, просто се тревожа за Уил.
Напоследък не е на себе си.
Много обичаше края на учебната година, не разбирам какво му е.
Да. Обичаше много неща.
- Бейзболни картички. - Покемони.
Покемони. Родителите си.
Ще му мине. Той е добро дете.
РИЙГАН
ТОЙ ТИ ИЗНЕВЕРЯВА.
Ще обсъдим ли това, че ми изневеряваш?
Да ти изневерявам?
Кийт, мина времето, в което можеше да ми замажеш очите.
Писала ми е бележка.
Бездруго вече подозирах за изневярата ти.
Откога слушаш "Дъ Либъртийнс"? Да не е някоя 25-годишна?
Чакай.
Щом искаш, да поговорим. Но не се дръж, сякаш само аз съм виновен.
Боже мой. Извинявай.
Как не се сетих, че и аз ти изневерявам. Не подозирах, че си имам любовник.
Понякога ми се струва, че нямаш и съпруг.
Смята ли, че си възхитителен?
Сигурно е много свободолюбива, енергична, жизнена.
Да, нещо такова.
А работи ли?
Има ли две деца и болен баща?
За бога, Кийт, и аз бях като нея.
Бях същото момиче, но го жертвах, за да имаме всичко това.
Мамка му.
Г-н Гудман.
Здравейте, добре че ви сварих.
Оставях подарък за учителката на дъщеря ми
и реших да си довършим разговора, или да го започнем.
Познавате брат ми?
Да, с Уилям сме приятели. Близки приятели.
Но явно не чак толкова близки, след като до онзи ден
- не знаех, че има сестра. - С него не сме се виждали от години,
не знаех дали още живее в града или е мъртъв.
Поне се успокоих.
Искате ли да поговорим някъде?
Да знаете как ми се иска, но трябва да тръгвам.
Ще чакам хамали вкъщи.
Винаги е ужасно да се местиш.
Да, особено когато е непредвидено.
- Надявам се, всичко е наред? - Всичко отиде по дяволите.
Но благодаря, че попитахте. Много мило.
Чуйте, ако го видите преди празниците,
бихте ли му предали това?
Просто му кажете, че ми липсва
и че много неща се промениха.
Кажете му, че тази година имам нужда от него.
- Разбира се. - Вие също сте добре дошъл, Мърсър.
Беше ми много приятно.
Радвам се, че Уилям си има някого.
УИЛЯМ ХАМИЛТЪН-СУИЙНИ
Честит рожден ден.
Боже, какви илюстрации.
Прекрасни.
А това сме ние. Това е нашето ухажване, ако може да се нарече така.
Уикендът в къщата на Бруно, моята изложба.
Всички онези нощи, в които седяхме на покрива, говорехме си.
Признай - животът със самовлюбен художник все трябва да има някакъв плюс, нали?
Хайде, отвори го. Вътре има истински подарък.
АЙМАК
Уилям. Мили боже.
Благодаря.
Честно ти казвам, изобщо нямаше нужда от такъв екстравагантен подарък.
Като инвестиция в твоето бъдеще
излезе доста евтино.
Излизам.
На рождения ми ден?
Ще отскоча за малко до ателието, става ли?
Ще се прибера за вечеря, обещавам.
Тъкмо ще настроиш новия си компютър и ще започнеш новия си роман.
- Не ме гледай така. - В погледа ми няма нищо особено.
Просто това е първият ми рожден ден далеч от дома.
Да, както вече спомена няколко пъти.
Съжалявам, ако не оправдавам очакванията ти за днешния ден,
но не ти ли се струва показателно, че все още наричаш Джорджия свой дом?
Да, защото съм роден там. Аз поне все още говоря за дома си.
Вярно.
Защото си толкова прозрачен и искрен човек.
Как ме описа на родителите си?
Сигурно като твой съквартирант?
Не разбираш. Не е толкова лесно.
За тях или за теб?
Само ми кажи, че това няма нищо общо с плика, който ми буташ под носа.
Уил, ще го отвориш ли изобщо? От семейството ти е.
Искам да знам как е попаднал в жилището ни.
А аз искам да знам защо не си говорите.
- Те са толкова... - Богати?
Щях да кажа "приятни". Поне сестра ти.
Добре.
Излизам.
Големи хора сме, Мърс.
Смешно е още да празнуваме рождените си дни.
Побързай, много се забави вътре.
- Много се забави. - Излишно се тревожиш, всичко е наред.
Всичко е точно.
Целия ли го напълни? Каза, че баща ми няма да разбере.
Няма. Пък и нали каза, че вече почти не работи?
- Значи не му трябва. - Мамка му, Сол.
Никой не пострада. Изобщо не съм бил тук.
Не сме били тук.
- Идваш ли с нас? - Имам работа. Ще се видим довечера.
- Дано не сме се издънили. Взе твърде много. - Баща й е пияница.
Да, но са си близки със Сам. А и тя знае колко е опасно това.
Надявах се да се обадиш. Готова ли си да поговорим?
Защо? Искаш да споделиш дълбокомислени прозрения за поведението си?
- Липсваше ми гласът ти. - Престани.
Тези две седмици бяха безумни.
Обадих се да питам в колко ще дойдеш при баща ми.
- Мислех, че не искаш да идвам. - Не искам.
Но ходим всяка година и си поканен.
- По дяволите, Реджи. Още не си му казала. - Не, трябва да му го кажа лично.
Татко е в клиника в Минеаполис, не исках да го безпокоя.
Или още се надяваш да се сдобрим?
Адски заблуден си.
Или пък съм оптимист?
Или се надяваш да ти простя, за да не се налага повече да си лошият.
Издъних се, но това не значи, че всичко е свършено.
Издънил си се? Така ли му казваш?
Да се издъниш, е да си заключиш ключовете в колата.
Или да си забравиш билетите за театър вкъщи.
Думата бледнее пред това, което стори.
Което стори с нас двамата.
Кийт, ако беше посещавал психиатър или бе прочел книга за самопомощ,
или бе потърсил в интернет "Защо съм такъв тъпанар",
може би щеше да разбереш защо няма как да се сдобрим.
Постъпих ужасно, но те обичам. Обичам и децата ни.
Ако искаш, ще отида на психиатър.
Кийт, довечера ще кажа на баща ми, че слагам край на брака ни.
Ако искаш, може да присъстваш. Не се опитвам да те злепоставя.
Той знае, че би сложила край само ако ти изневеря.
Да, ти разби брака ни и не мога да знам как ще реагира баща ми.
Разговорът е безсмислен.
- Ще дойдеш ли, или не? - Да. Ще дойда.
До скоро.
Не вярвам на очите си. Били Трите палки, мамка му!
Соломон Грънджи. Да се засечем точно на тази гара!
Какво си помъкнал в сака, някой труп ли? Познавам ли го?
Отивам на хокей. Само в Куинс има безплатна пързалка.
Как си? Как е Ники?
Защо, който ме срещне, ме пита как е Ники?
Просто от любезност, и то не особено искрена.
Само искам да разбера как оцелявате без групата.
- Ники не ти ли звънна? - Не. Защо да ми звъни?
Довечера имаме участие в клуб "Дон Хилс".
Пак събираме групата.
Кръстихме я "Екс Нихило".
С листовка?
Скапана идея с още по-скапано име.
- Да те включа ли в списъка? - Сол, имам планове за Четвърти юли.
- Здрасти. - И то големи.
Така ли?
Да сваляш пичове на гарата?
Ела довечера. Може да се изненадаш.
Това беше Били Трите палки. Можеше да ни запознаеш.
- Не. - Защо?
Разбрахме се да не звъниш.
Трябва да поговорим. Спокойно, не съм бременна.
Но е важно и трябва да се видим.
- Сега не е удобно. - Добре, тогава довечера?
Довечера трябва да отида на парти у тъста ми
и той несъмнено ще разбере, че съм изневерил на дъщеря му с колежанка.
Да се видим преди партито.
В клуб "Дон Хилс", в 21 ч. На "Спринг" и "Гринич".
Няма за какво да говорим.
Слушай, ако не дойдеш при мен, аз ще дойда при теб.
- Саманта, недей. - Показа ми сградата, като бяхме в музея.
Недей, моля те. Стой далеч от мен и семейството ми.
Казах ти, не съм изпратила бележката до жена ти.
Но мисля, че знам кой е бил.
Някои хора не искат да сме заедно.
Не ти казах, защото не бях разбрала. Но сега започвам да разбирам
и се тревожа, че ще се случи нещо лошо.
Да, то вече се случи.
Какво по-лошо от съсипването на брака ми?
Взривяването на нещо.
ЗАПАЛИМО - НЕ ИЗЛАГАЙТЕ НА ОГЪН
- Ало? - Здрасти, аз съм.
Виж, изникна нещо важно.
Довечера трябва да гледам една група.
Моята група, без мен и най-важните членове.
Нали щяхме да гледаме фойерверките в Батъри Парк?
Ела с мен. Хайде, моля те.
Мило? Не мога да не отида.
Трябва да видя тази шибана пародия със собствените си очи.
Май нещо се разболявам.
Имам грипни симптоми. Чел ли си за ТОРС?
- Не искам да заразя някого. - Боже, Мърс, не си болен от ТОРС.
Хубаво, остани си вкъщи,
погрижи се за здравето си и пий много течности.
Ще се видим после, нали?
- Чао. - Чао.
СЕМЕЙСТВО ХАМИЛТЪН-СУИЙНИ ВИ КАНИ НА КОКТЕЙЛ ПО СЛУЧАЙ ЧЕТВЪРТИ ЮЛИ
Сам!
Здравей.
Готов ли си?
Да. Готов съм за всичко. Каквото кажеш.
Имаш ли билети?
Билети за какво? За влака ли?
За "Екс Пост Факто".
Това не е опера, новобранец. Няма билети. И вече са "Екс Нихило".
Какво си правил, преди да ме срещнеш?
- Извинявай. Може ли да изчакаш? - Бързо, влакът е след 20 минути.
- След 20 минути! - Да, идвам.
Уил?
- Какво? - Госпожа Сантос идва насам.
Реално тя поема нещата, но може ли да наглеждаш сестра си?
Вижте каква птица!
Кейт, много е красива.
- Татко ще дойде ли на партито? - Да, такъв е планът.
Не се сдобрявай с него.
Уил, знаеш, че баща ти много те обича.
И тази история няма нищо общо с теб.
Да бе, сигурно. Поздрави дядо от мен.
Къде ти е фотоапаратът?
Нали ще документираш повторното им събиране за списанието?
Фотоапаратът изчезна.
Да му се не види. Какво стана с него?
Ако знаех, нямаше да е изчезнал, нали?
- Да, но загуби ли го, откраднат ли е? - Боже, казах, не знам.
Сам? Добре ли си?
Ти си единственият, който ме пита.
КЛУБ "ДОН ХИЛС"
- Нямам лична карта. - Не ти трябва, с мен си.
- Здрасти. - Знаех си, че ще дойдеш, Сами.
- Кой е кльощавият дългуч? - Чарлс, моето протеже.
- Здрасти. - Не го съди, още се учи.
- Твоите приятели са и мои. - Надявах се да го кажеш.
Чарлс, може ли да те оставя сам за един час?
- Трябва да свърша нещо. - Стига де, Сам!
- Не искаш ли да сме заедно? - Искам. Наистина.
Просто трябва да реша един неотложен проблем.
Ако не дойда до час, ме потърси. До парка, на 5-а и 73-та улица.
Чао.
Благодаря.
Рийган, изглеждаш прекрасно.
- Разкошно парти. Поздравления, Фелисия. - Благодаря.
Къде е татко? Искам да чуя как е минало в клиниката.
Новината е добра. Изследванията му са в норма.
Значи не е деменция?
Стопирана е и не е нужно да се променя нищо.
- Доволен е, че може да работи. Радвай се. - Радвам се. Къде е?
В Минеаполис има гръмотевична буря и самолетът му не може да излети.
- Къде е красивият ти съпруг? - Мисля, че скоро ще се появи.
Трябва да знаеш, че се разделяме. Тоест разделихме сме.
Сигурно затова те търси чичо ти Еймъри.
Откъде ще знае Еймъри?
- Не сме казали на никого. - Еймъри все някак научава всичко.
- Радвам се, че се видяхме. - Да. Добре.
Намери чичо Еймъри. Настоява да говори с теб.
Ще го намеря.
Май си стъпил върху нечие яке.
Не. Мое си е.
Наблюдавах те.
Хареса ми, че танцуваш, без да ти пука от никого.
Благодаря.
Носиш ли нещо?
Непременно искам да опитам от дрогата ти.
Съжалявам. Тъкмо свърши.
Кофти. Щях да ти се отплатя подобаващо.
След концерта ще те вкарам зад кулисите. С групата съм.
Така ли?
Ела.
Простата истина е тази: няма безплатен обяд.
Ала всички само гледат на софрата да се уредят.
Проклети да са католиците! Подай панера за дарения.
Паричките да пипна аз - това са мойте въжделения.
Истината проста е една: бедните го духат в таз' страна!
Пристигнахме, шефе.
Не, просто продължавай.
- Не спирай, карай нататък. - Добре.
- Не, няма да... - Благодаря.
Извинявай, помислих, че чакаш.
Чакам, но не автобуса.
Всъщност не съм сигурна какво чакам.
Може би знак? Аз винаги чакам това.
Аз ще бъда твоят, а ти - моят знак, искаш ли?
Да се окуражим взаимно, че сме точно където трябва.
Добре.
Това ми хареса.
Залепям си задника за пейката и не мърдам.
А аз ще прекося улицата, за да пристъпя в един непознат свят.
Веднъж се живее, нали?
И веднъж е достатъчно, стига да е както трябва.
Мърсър.
Чакай. Да не го убеди да дойде?
Къде е Уилям?
Съжалявам, не успя да дойде. Но костюмът му е тук.
Бял лен. Много ти отива.
А какво правиш в кухнята?
Оказа се, че дори с елегантния костюм на Уилям
гостите пак ме бъркат със сервитьор.
И то три пъти.
А ти защо се криеш тук?
Защото съм пияна, а в момента нямам питие.
Рийган, дай да ти помогна.
Не, няма нужда, ще се справя. Ей сега.
Рийган, моля те. Дай на мен.
Дай да ти помогна.
- Ама че глупаво. - Така. Дай си ръката.
Бивш бойскаут съм. Получих най-високото отличие.
- Извинявай. - Да. Така.
Притискай това.
Не боли много, нали?
Не, търпи се.
Но имам нещо за болката.
Тук вътре ли?
Разбира се, че не. Да излезем.
На ъгъла стоя, прегърнат с моята любима.
И няма защо да се сдържам, да чакам.
Тъй леко ми е на душата,
че сякаш ще литна далеч оттук.
И няма защо да се привдигам.
И тъй както коленича,
защо ми е да се изправям?
Защо ми е да се изправям?
Градът обгърнат е от пламъци, обезумял като самоубиец.
- Ела. - Но чакам някого.
- Той е с мен, става ли? - Да, няма проблем.
Благодаря.
Леле, Ники!
Беше много яко.
Бяхте страшно добри. Били направо ви диша прахоляка.
- Не си го виждала на концерт. - Все тая.
Приемам похвалата.
Хлапе, ще дойдеш ли, или само ще гледаш?
- Стига. - Ти как искаш?
Пичът е готин.
- Ела тук. Ти. - Добре.
Дайте бира на кльощавия момък.
Откъде познаваш младия ни приятел?
Сега се запознахме.
Боклукчийката все се сприятелява. Само се пази от гаджето й.
Има злобен нрав и метална пластина в челюстта.
- Благодаря. - Вземи.
Какво ти е на челюстта?
Ники?
- Той не ми е гадже. - Какво?
Гаджето съм аз.
- Кой е тоя кльощавият, дето ни лочи бирата? - Това е...
Чарли. Здрасти.
- Това е Чарли. Здрасти. - Чарли.
Виждал съм те и преди, Чарли. На Нова година. Приятел си със Сам.
Онази вечер ми е като в мъгла, но да. Възможно е.
- Не си казал, че познаваш Сам. - Не си питала.
- Но да, с нея сме първи приятели. - Значи Сам я няма?
- Не би изпуснала концерта. - Не.
Не искаше да го изпусне. Дойдохме тук заедно,
но тя каза, че има някаква работа.
Да знаете как най-бързо да стигна до 5-а и 73-та улица?
Трябва да я чакам там.
Свий кола и иди с нея.
Ес Джей, пуснаха нашата песен.
Ела.
Чао, Ники.
Концертът беше страхотен.
Не че нещо се натягам.
"Не че нещо се натягам."
- Ще тръгвам. - Никъде няма да ходиш.
Ела с мен, приятелю Чарли.
- Сериозно? - След вас, господине.
Къде ще ходим?
- Ела с мен и ще видиш. - Добре.
Смъркал ли си кока, Чарли?
- Да. Веднъж. - Давай тогава.
Да.
Ей така.
Никълъс.
- Леле майко! Били Трите палки! - Знаех си, че няма да изтраеш.
Само да се уверя, че не съсипвате името ми.
Вече си имаме наше име.
"Екс Нихило". Означава "от нищото", както Бог е сътворил живота.
Боже господи!
Добре че вече не трябва да слушам претенциозните ти тъпотии.
Ела тук.
Концертът не беше никак лош.
Даже ми хареса. Наистина ми хареса.
Ужасно съжалявам. Да видя срещата между вас...
Чел съм историята ви в списанието на Сам.
Това просто е супер яко! Като й кажа, направо ще се подмокри.
Боже! Трябва да отида при нея. Тя сигурно ме чака.
Този пък кой беше?
Благодаря ти, че дойде, Били. Оценявам го.
Е, какво има между теб и Уилям?
- Какво има ли? - Хайде де.
Той ми е брат. Заедно ли живеете? Сериозна ли е връзката?
За мен да. Дали е сериозна за Уилям?
Това вече не знам.
Премълчава много за миналото, за семейството си, за чувствата си.
Сипе големи думи.
Още първата вечер каза, че ме обича, а знаеше, че думите му нищо не значат.
Да, типично за Уилям.
За да не го обвиниш, че не го е казал.
Но така и не знам какъв смисъл влага в тези думи.
И защо дойде тази вечер?
Защото знаех, че това ще го вбеси.
- А ти защо ме покани? - По същата причина.
Да сме живи и здрави.
Ехо?
Здравей.
Рийган Хамилтън-Суийни Ламплайтър,
ти си печена мадама.
Без "Ламплайтър". Развеждам се с него.
И не ме съди. Почти не докосвам такива неща.
Разбира се.
Сигурно са фойерверките, значи скоро ще започне шоуто на Фелисия.
Не. Със сигурност са изстрели.
Не, това е Горен Ийст Сайд.
Аз съм от Юга. Познаваме оръжията.
Спря да кърви.
Време е да започне истинската болка.
Доведеният ми чичо, Еймъри, ме повика.
Или както го наричахме с Уилям, "злият брат".
Хайде.
- Разбираш защо Уилям не идва. - Искаш ли помощ?
- Не. - Добре.
- В поканата пишеше "Бял костюм". - Бял.
А той се появи с бежов, което си е направо сиво.
Лили, съжалявам.
Всичко е наред.
Ето го.
Извинете ме.
Рийган, светлината на моя живот.
Най-накрая ме озари сиянието на любимата ми доведена племенница.
Еймъри Гулд, представям ти Мърсър Гудман.
Господин Гудман. Не знаех, че Рийган ще води гост.
- Бързо си намерила заместник. - Познаваме се от училище.
- Значи ученик? - Преподавател съм, но и писател.
Дали съм чел нещо ваше? Новела, роман с ключ или пък статия в "Ню Йоркър"?
Не стигам до художествената литература във всеки брой,
но пък харесвам илюстрациите.
Не съм писал нищо, което бихте прочели вие или който и да е друг.
Но ще го направя съвсем скоро.
Рийган, той е възхитителен. Изпълнен с оптимизъм.
Навремето и аз смятах, че ставам за писател.
За жалост, изпод перото ми излизаше предимно помия,
тук-таме с несмилаеми зрънца от онова, което някога минаваше за остроумие.
Но когато подпалих тетрадките с писанията си,
осъзнах, че съм вече зрял човек.
Виж ти. Извинете ме. Беше ми приятно да се запознаем.
И на мен.
Нямаш равен на себе си, когато трябва да разкараш някого.
От твоите уста това звучи почти като комплимент.
Но не е.
Чакай. Трябва да поговорим.
- За какво? - За баща ти.
- Знам, изследванията са добри. - Да, на всички ни олекна,
но няма да е от голяма полза, когато го изправят пред съда.
Какъв съд?
Ще бъда съвсем прям.
Когато утре баща ти слезе от самолета, ще го арестуват.
За какво?
Занижаване на цената на активи с цел укриване на данъци
и завишаването й за обезпечаване на заеми.
Банката е подала сигнал до ФБР.
Татко не би го направил. Това е някаква грешка.
- Някой друг е бил. - Той е подписал чековете.
Семейството притежава сградите. Отнемат ли една, заминава всичко.
Ти си негова дъщеря и главен директор на компанията.
Трябва ти да дирижираш нещата.
Утре ще събера няколко доверени съветници.
Ще нахвърлим основните точки. Имаме нужда от единен фронт.
Не!
Върви си. Прибери се у дома.
Ехо?
Има ли някого там?
Ехо?
Боже мой!
Помощ!
Ало? Имам нужда от помощ.
Жена е простреляна в Сентръл Парк.
На Пета и Седемдесет и някоя, в Ийст Сайд.
Моля ви, елате час по-скоро! Тя умира.
Помощ! Моля ви, помогнете!
Сам.
Сам, отвори очи. Хайде, моля те!
Тя е в парка!
Какво правехте в парка?
Не знам, не бях...
Чаках автобуса и дочух някакъв шум.
Отначало реших, че е животно.
Но когато влязох в парка,
тогава я видях.
- И нямаше други хора наоколо? - Не.
- Беше тъмно... - Инспектор Парса?
Макфадън, Северен Манхатън. Имаме прясна улика.
- Какво намерихте? - Беше върху момичето.
Сакото е мое.
Тогава сигурно и това е ваше?
ПО РОМАНА НА ГАРТ РИСК ХОЛБЪРГ
Превод на субтитрите Живко Тодоров