Der er historier derude som skal fortælles
Der er lort som bare ...
Du ved.. forkert
Folk skal høre om det. Det er jobbet.
Det er ikke et indviklet job,
bortset fra hvordan det laver rod i dit liv.
Nyheder plejede at være en flok gutter som ligner mig
sammenbøjet over et bord til et forside møde
bestemte hvad nyhederne var.
Denne lille satan ændrede alt det.
Jeg er blevet fyret fra tre aviser,
Genansat hos to af dem.
Den tredje blev opslugt af Knight Ridder.
Så, bare for at gøre det helt klart,
Jeg er sgu et resevoir af hvad man skal og ikke skal gøre
Dine kilder er dine Sherpas.
Din redaktør er din præst.
Ærlighed er ikke en taktik.
Vil du stadigt have det her job?
Det er dine penge.
Jeg er Daniel Molloy.
Dette er min -- Rapporter: De Russisk støttede
separatister har ført guerrilla krigsførsel
-siden 2014. -Kan han gøre sin fantasi
til virkelighed?
Speaker: Walker ved toppen af nøglen.
Finte af Jones. Walker kører på og afslutter.
Med en svær venstre hånd. Det er syv i rækkefølge for Walker...
Daniel: Ja. Hej, doktor. Ja. Tak fordi du vendte tilbage til mig.
Jeg, øh... Ja, det er rigtigt. Jeg har --
Jeg har en aftale senere på ugen,
men sagen er -- det jeg prøver at hitte rede i er,
hvad er det for noget med det der under-variant noget?
Jeg mener, er det mere smitsomt?
Er det...
Javel.
Ja, for jeg mener, der er ingen grund til at blive mere...
Okay. Så du tænker -- Ja.
Jeg mener, det er hvad jeg tænker.
Hvorfor kommer tættere på virussen end jeg --
end jeg behøver?
Ja. Nå.
Javel.
Jeg bliver nødt til at ringe tilbage.
Daniel: øhm, første spørgsmål.
Du har ikke altid været en vampyr, vel?
Louis: Nej.
Jeg var en 33-år gammel mand da jeg blev en vampyr.
Daniel: Hvor skete det?
Louis: der er et simpelt svar på det.
Jeg synes bare ikke at jeg vil give simple svar..
Jeg synes jeg vil fortælle den rigtige histor--
Louis: "Kære Hr. Molloy.
Jeg håber at dette brev finder dig i sikkerhed og at du trives,
hvis sådant noget er en mulighed
i denne dystre tid.
Jeg har fulgt din karriere med nogen interesse
siden vores sidste møde.
Tillad mig at ønske dig tillykke med alle dine successer,
de professionale og de personligt forløsende.
Tidens gang og de skrøbeligheder
som ledsager den har givet mig perspektiv.
Og jeg formoder at det samme også gælder, for dig.
Jeg håber at helbred og stolthed
ikke vil afholde dig fra følgende forslag.
Om en uges tid, på en måde, som jeg vælger,
vil vi genbesøge projektet
som drenget ungdommelighed forhindrede os i at afslutte.
49 år og tusinder af mil
fra det rum vi delte i San Francisco,
Jeg tilbyder, for din journalistiske nydelse,
min udelte opmærksomhed og min livs histrorie.
Alle sympatier,
Louis de Pointe du Lac."
Daniel: Jeg sagde til min redaktør at jeg skulle mødes med den, øhm,
farligste mand i verden.
Gav ham to valgmuligheder.
Han svarede "Bezos. Putin."
Han tror jeg er i Praskovéyevka.
Du er blevet gammel, Daniel.
Nå jal, dødelighed slå på en stor tromme.
Jeg var ikke sikker på om du huskede mig.
Din bog nævner slet ikke vores tidligere møde.
Grovkornet memoir, stoffer, ydmygelse,
selvmedlidenhed slags ting.
Hvis man nævner vampyrer i en af dem,
har læserne en tendens til at kalde det noget fis.
Du har haft nogle helbredsproblemer på det sidste.
Hele planeten har vist et øjeblik, ville jeg mene.
Du har Parkinsons sygdom, Daniel.
Ja.
Og du har din egen hangar ved lufthavnen,
privilegier til Royal Meydan Bridge,
og nul tilstedeværelse online.
Ramte jeg en nerve?
Jeg ved at Emiraterne tager privatlivet alvorligt,
og det er sikkert vigtigt for dig,
men jeg er nødt til at spørge, hvad koster det,
denne er ikke ældet i et halvt århundrede,
fantastisk udsigt i alle retninger anonymitet?
Ganske meget.
Kun min familie og min læge ved at jeg er syg.
Jeg er ikke glad for denne envejs hack.
Nåh?
Og her er et andet spørgsmål.
Det er solen, derude.
Hvor er din kiste?
Du står i den.
Jeg må være meget forsigtig med hvem jeg lukker ind.
Ja, men det sluttede jo ikke så godt sidste gang,
Så tilgiv mig hvis jeg er en smule nervøs.
Louis: Dette, efter alt jeg har fortalt dig, er hvad du efterspørger, boy?!
Daniel: Ja men, du ved ikke hvad et menneskeliv er.
Jeg mener, du har glemt det, mand.
Jeg mener, du forstår ikke engang meningen
af din egen historie!
Nej! Hallo, stop!
Du var respektløs.
Jeg var høj.
Du var ikke min historie værdig, dengang.
Måske var din historie ikke værd at fortælle.
Du har båndene. Hyr en til at afskrive dem.
Jeg laver ikke letbenede portrætter længere.
Og alligivel, satte du dig i et fly,
med en auto-immun sygdom, midt i en pandemi.
Alright.
Det er min stemme, men jeg kan ikke huske det.
Jeg stiller alle de forkerte spørgsmål.
Ja. Der er modsigelser
i din historie, som jeg slet ikke følger op på.
Ja.
De få gode det lykkes mig at få ud,
tramper du bare henover.
Det er ikke et interview. Det er en...
Det er en feberdrøm fortalt til en idiot.
Ja.
Og dig?
Hvorfor igen? Hvad har ændret sig?
Verden, omstændigheder.
Mig, jeg har ændret mig.
Og jeg synes også at båndene mangler noget.
Så...
et nyt forsøg.
Sandhed og forsoning.
Jeg stiller spørgsmålene. Du besvarer spørgsmålene.
Alt hvad der ikke kan verificeres, sender jeg til min researcher.
Ingen udeforstående. Jeg skriver det.
Du får det at se inden det bliver trykt.
jeg har den endegyldige redigering.
Det er ikke den aftale du underskrev.
Og en sidste ting.
Jeg arbejder bedst en til en.
Vil du se til Hr. Molloy's værelse?
Få kokken til at lave et måltid til ham.
Jeg tror det er bedst vi starter efter vores dreng har fået hvilet sig.
Jeg er ikke din fucking dreng.
Jeg er en gammel mand med alle de triggere som hører med.
Og jeg er parat.
Så lad os gøre det her.
Jeg er Daniel Molloy.
Klokken er 10:08 den 14. juni 2022.
Jeg er i penthouse lejligheden i Al Sharaf Towers
overfor sidder Hr....
Louis de Pointe du Lac.
Så...
Hr. du Lac...
hvor længe har du været død?
Louis: Året var, det femte år efter
min fars bortgang og det femte år
som ansvarshavende bobestyrer
af de Pointe du Lac familie fonden.
Den ældste søn. Den favoriserede søn.
Og en anselig fond at bestyre som en konsekvens.
Kapital akkumuleret fra sukker plantager
og blodet af mænd som så ud som min oldefar,
men som ikke havde hans stilling.
Men efter årtier med Jim Crow
og det elektrificerede lys af et nyt århundrede
havde overvundet enhver ide om en fri farvet mand.
Så det gav sig selv at det eneste sted i New Orleans
en gentleman med min hudfarve kunne gøre retskaffen forretning
var i en bydel, som hed Storyville.
Det var det gamle red-light distrikt. Ikk'?
Tyve kvarterer med druk, spil,
og overdreven horren.
Okay, så som den agtværdige bobestyrer
af familiens ejendom, var du i
hvilken slags forretning, Hr. du Lac?
Man kunne sige at jeg drev og ledede
en mangfoldig portfølje af foretagender.
Du var en alfons.
Produktet var begær,
og det kom i så mange udformninger som der var måder at sælge det.
Af de to dusin tilbydende huse på Liberty Street,
Ejede jeg otte af dem.
Beskedne i forhold til stederne på Basin Street.
Hvad de manglede i størrelse og elegance,
blev mere end kompenseret af effektivitet og omdømme.
Hr. du Lac.
Louis: Finn.
Gemmer du nogle sedler i dine fede deller?
Jeg var, indrømmet, en mere barsk ting dengang.
Kvinde: Hr. du Lac!
Det var man nødt til at være hvis man ønskede at overleve.
Man måtte ikke se svag ud på Liberty Street.
For fanden Doris, du taber sgu dit
gode ben løbende rundt sådan der.
Hr. du Lac, sir, we har et grimt problem.
Jeg undskylder. Jeg undskylder. Jeg undskylder.
Jeg prøved' jo bare at vise dig min kærlighed.
Fuck dig.
Hvad er der sket?
Fitten slog mig! Åh, så jeg er en fitte nu?
For et øjeblik siden var jeg hans elskede.
Rådmand Fenwick? Hmm?
Du slog en Rådmand? For helvede, Bricks.
Han stak den i min skidekanal.
Det gjorde jeg ihvertfald ikke.
Gav ham en chance for at trække ud, og han blev ved med at kneppe,
så jeg gav ham et lille skvis af min aftensmad
for at gøre det.
Hvis du ikke tror mig, så check hans pik.
Hvem tror du at du taler til? Jeg checker sgu da ikke nogen mands pik.
Ih. Ah, for satan.
Jamen, jeg havde måske endda sagt ja hvis du bare havde spurgt.
Men jeg er ligeglad med hvem du er, men stikker du pikken i et røvhul
uden at spørge, det er imod Jesus.
Fuck dig.
Hvad griner i af?
En eller anden skal smutte og hente læge Johnson.
Og dig, hent noget rent vand og et håndklæde.
Fjern dine hænder, nigger!
Du får mig til at fortryde min støtte, hvis du gentager det,
Hr. Fenwick.
Louis de Pointe du Lac, sir.
Åh, Pointe du Lac.
Åh, tilgiv mig. Jeg...
Det var ... Der er så meget vin.
Det skal du ikke bekymre dig om. Vi holder der her mellem os.
Nogen har fået den gode læge til at komme.
Åh, frøken Williams. Er hun ikke bare skøn at se på?
Jeg gør sgu ikke hans pik ren.
Åh, Jesus, Mary.
Vi har lige en situation her, Finn.
Ja, men, du har endnu en udenfor 122.
Manden gør sig selv til grin, skræmmer forretningen væk.
Er det ikk' hvad jeg betaler dig for?
Det er en selvudnævnt præst.
Forstår du ikke, søster, at din krop
Er en del af Kristus, vorherre?
Anden gang denne måned. Når du bruger den krop
og påbyder den horren så besmitter du Herren.
Og jeg er så ligeglad hvis .. Han er deres bror, Hr. du Lac.
Jeg smadrer hans hoved i Pontchartrain!
...du fornægter din sejre med Kristus.
Han vil komme tilbage for at dømme de levende og de døde.
Og som er kommet og gået vil genrejse sig
og kaste deres kroppe i evig ild.
Gå hjem. Sig til mor at hun ikke skal vente.
Der er blod på din skjorte.
Hvilken slags ugudelighed er det her til aften?
Du hjælper mig ikke her, Paul.
Jamen, det gør jeg.
Herren bad mig komme, Louis.
I mit hoved, som en flok fugle, mange stemmer,
men også en stemme --
Nu siger jeg det igen.
Lyt til mig, please.
Jeg har en lorte aften, okay?
Jeg kan ikke klare det med dig fjol--
Gå så hjem eller jeg stikker dig som et svin, brormand
Louis: Havde jeg lyst til at trække kniv mod min bror?
Nej.
Men som jeg antydede før,
så må man ikke se svag ud på Liberty.
Man vidste aldrig hvem der holdt øje.
Paul: Han trak sin kniv mod mig, moar.
Louis: Du forstyrrede mors forretnings interesser.
Hørte du det, moder? Han har gjort dig til bordel bestyrer.
Åh, Paul.
Profitering fra forbandelsen af sjæle.
Lad os nu ikke hænge os i detaljerne.
Louis: Det år fulgte morgenerne med min familie, et mønster.
Min mor var opslugt af forberedelserne
min søsters bryllup,
mens Paul mistog spisebordet
for en prædikestol som ingen af os ville godkende.
Vi skulle give alt det som tiende til St. Augustine's
før dette hus falder ned om ørerne på os.
Det her er bare en midlertidig situation
indtil Louis kan finde os en mere respektabel forretning.
Hvis farmand var her, ville vi stadigt være i sukkerrør.
Hvis farmand var i live, ville du stadigt være indelåst
på det hospital i Jackson.
Louis, lad os ikke snakke om det.
En måned fra min bryllupsdag, og hvad drømmer jeg om?
Dansen i min mands arme?
Børn, som løber rundt i gården? Nej.
Jeg drømmer om hvordan en stille morgenmad ville se ud.
Din mand Levi er en Baptist, ingen respekt for den hellige moder.
Florence: Paul!
Han får din datter til at hoppe på en kost.
Jeg sidder lige her. Mange koste
ned på gaden ved Mayfair søstrenes hjem.
Han kalder mig en heks, moar.
Paul de Pointe du Lac, det tager du i dig.
Daniel: Din bror lyder møgirriterende.
Louis: skrøbelig, stædig, forkælet.
Jeg lovede vores far på hans dødsleje
at jeg ville passe på ham.
Men når Paul's hoved var det rette sted, var han ingen byrde.
Faktisk elskede jeg ham, mere end nogen anden på denne jord.
Og vores daglige spadseretur til St. Augustine
var målestokken for hvordan en god dag starter.
God morgen, Paul. Paul: Måske god for dig.
Morgen, Louis.
Kirkestolen ser velpudset ud.
Hvis det ikke var under dig, ville jeg sende dig nogle sko.
Intet er under mig, søn.
Paul: Jeg er parat, Fader.
Jeg ville takke familien for donationen sidste søndag.
Baby-sittier penge. Kirken beroliger ham noget.
Jamen, vi er her altid for ham.
Og pengene rækker langt til renoveringen.
Jeg vil have Fader Matthias. Tak.
Du har jo intet at skrifte alligevel.
Spilder en god mands tid.
Er der staks, Paul.
Jeg har ikke set dig i skriftestolen på det seneste, Louis.
Du ved, at du altid kan komme her, hvis du har behov, søn.
Louis: Min forretninger og troen jeg opvoksede med var i konflikt,
og de, øh...
tilbøjeligheder i mig, nåh ja, dem undertrykte jeg
med en løgn jeg fortalte mig selv om mig selv--
At jeg var en rødblodet søn af Syden,
ledende efter fisse før tilgivelse.
Daniel: og du holdt denne vildfarelse i live, hvordan?
Louis: En bestemt kvinde som arbedede for konkurrenten.
Hvis faldefærdige rønner var en konkurrent
til Tom Anderson's Fairplay Saloon.
Ih, Louis du Lac. Natten begynder.
Frøken Caroll, arbejder Frøkens Lily i aften?
Frøken Lily er på terrassen.
Det var et palads af overdådighed og pragt.
En Sazerac, Hr. du Lac?
Det er fint, Miss Carroll.
Og henvendte sig til et næsten eksklusivt
hvidt klientel,
hvilket hjalp mig med at adskille de lokale
fra besøgende fra andre Syd stater.
Ryster penge træet i aften ser jeg,
Hr. Anderson, sir.
Kan ikke se møget for dollarne som falder.
Privat spil på fredag hvis din kalender er ledig, Louis.
Vil jeg gerne, Hr. Anderson. Vil gerne.
Kvinde: Jeg ved ikke helt hvad du siger.
Men det lyder ihvertfald rart.
"Kun det mulige kan gøre det umulige."
Frøken Lily.
Godaften, monsieur. Taler du fransk?
Vi taler allle mulige sprog i New Orleans.
Det er et svært bord at få et plads ved. Hvordan gjorde du det?
Hvordan lykkedes det overhovedet dig at komme ind?
Undskyld mig?
Jeg mente det som et kompliment,
en mand af din race at have privilegier her.
Louis har et sit eget mindre emperie længere nede af gaden.
Det giver ham privilegier.
Synes du det er sjovt?
Dit navn er Louis.
Selvfølgelig er det Louis.
Jeg fangede ikke lige dit navn, kammerat.
Jeg ved hvem du er, sir.
Du er manden som fik mig til at købe et townhouse i kvarteret.
Jeg skylder dig alt. Please, slut dig til os.
Jeg ved at nogle gange ser mænd af min race,
ens ud til jer folk.
Men jeg har ikke solgt dig noget townhouse.
Louis, tag venligst plads.
Lad mig forklare.
Jeg er ny til ... den nye verden, er hvad jeg er.
Det forklaret tøjet.
En mand af det 19. århundrede, ja,
som gjorde sin, øh, trans-Atlantiske rejse med skip,
omhyggeligt planlagt at on bosætte mig oppe af floden.
Tjener: Sazeracen, sir.
Sæt det på min konto, tak.
Og to mere til os.
Og endnu en runde til musikerne, lige hvad de vil have.
Ja, sir.
åh, hvad kom jeg til?
På en båd.
Så, jeg er ude på
Halvmåne kysten, flyder forb deres landsby,
da jeg hører musik spille,
og skyggerne af mænd og kvinder dansende ved vandkanten.
Jeg gik i land for musikken, men så var der maden.
Hvad har været deres favorit dette år, Hr. Lioncourt?
En favorit?
Hmm. Hmm.
Hun stikker en pistol mod min hoved.
Louis: Jeg kunne ikke tro det.
Nedstirrede mig mens hans hænder
vandrede ned at syningerne på Frøken Lily's kjole.
Jeg havde lyst til at tage spidsen af min stok
og skære hans hals over med den.
Daniel: Hvorfor gjorde du det ikke?
Jeg kunne ikke bevæge mig.
Min krop var overtaget af afmagt.
Hans blik bandt en sløjfe om mine lunger,
Og jeg opdagede at jeg var ubevægelig.
Og kvinderne, alle toner af hudfarve --
hvide, sorte, kanel.
Jeg har tømt en bank boks med at prøve, må jeg indrømme.
Men det var ikke før nogle få aftener senere...
<da jeg så en mand trække en kniv ud af hans stok>
<og trykke knivsbladet mod hans brors brystben>
...at jeg sagde til mig selv...
"Lestat, pak dine kufferter ud.
Du er hjemme."
Hvad sagde han lige?
En smule mere end han burde.
Jeg havde planlagt at begynde et nyt liv i St. Louis.
Det skulle være min skæbne.
Og nu ved jeg at jeg gjorde det rette.
Men det viser sig at helgenen ikke var en by,
men en flot mand med det mest indbydende gemyt.
Du er hans skæbne, Louis.
Forudbestemt til at være meget gode venner.
Orient værelset er ledigt for de næste timer,
Frøken Lily.
Herrerne deler
opskrifter på andouille pølser, Frøken Carroll.
Hmm.
Carroll: Orient værelset er deres, monsieur.
Lestat: Vær venlig at giv min ven alt hvad han ønsker.
Vidunderligt at møde Dem.
Jeg håber at rende ind i dig igen, Louis.
Louis: Lige dele kastration og beundring.
Jeg ville myrde manden, og jeg ville være manden.
Jeg var kommet for Lily.
Men forlod stedet med kun ham i mine tanker.
Kom så.
Hvem fanden...
Vores venner i politiet fortæller at der er
et udbrud af feber i byen.
De uheldige lever nær kajen, for det meste.
Hvis du befinder dig på Decatur flodbredden...
...har man kun sig selv
at bebejdre, mener jeg.
Enig.
Dog, meget besynderligt, siger de.
Alle har det samme-- små sår på kroppen,
og ved undersøgelse, helt og aldeles uden blod.
Det er deres teori at en ny slags rotte
er kommet i land.
af seks fods variaten.
Dem kalder vi bureaukrater i Frankrig.
Gentlemen, ja, i kender alle Louis du Lac.
Louis, lad mig introducere dig til Hr. Lestat de Lioncourt.
Vi har allerede mødtes, Hr. Anderson, sir.
Udenfor en blomsterbutik, var det ikke?
Vi ville begge have den sidste buket liljer.
Skal du ikke spørge rådmanden hvordan hans hoved har det, Louis?
Jamen, hvorfor skulle jeg gøre det, Hr. Anderson, sir?
Der kan du bare se, hr. Fenwick, nøjagtigt som jeg sagde til dig,
en yderst diskret Neger.
Ville være rart hvis hans læge havde samme standarder.
Gentlemen, vis jeres kort.
uuh! Hr. Lioncourt,
deres hånd er uforståelig.
Åh, ja.
Jeg er så dårlig til kortspil.
Fik jeg ikke nævnt det til alle?
Ville de have noget imod at give mig nogle flere at de der penge chips?
Tom: Louis, vidste du at Rådsmand Fenwick her
for nyligt erhvervede både ejendomsretten og skødet
til Horton udlejningshuset på Villere Street?
Ja, hr. Anderson mener det kunne blive
et fint bordel.
Jeg anbefalede Rådsmanden til at finde en administrerende partner.
Før han forpligter sine penge.
Jeg anbefalede at han tænkte på dig, Louis.
Meget venligt af Dem, Hr. Anderson, sir.
Fenwick: Hvad synes du om lokationen?
Det jo ikke Basin Street.
Men sæt nok Edison pærer på facaden,
få en god margin på alkoholen,
en striks bordelbestyrer til at holde pigerne rene,
Så skulle jeg regne med at man skulle kunne lave en god sum.
Ja, sir, Hr. Fenwick, sir.
Jeg sagde du ville gøre det for 10 procent.
En-Enhver respekt, Hr. Anderson,
men foreslår du 10 procent for al det arbejde?
15%?
Der er investeringskapital,
og så er der arbejdskraft.
Begge har en plads ved bordet.
Ville De ikke mene det, Hr. Lestat?
Jamen, jeg kan kun tale ud fra min erfaring,
som jeg er sikker på, er forskelligt fra mit land.
Par exemple, i fine gentlemen har hørt om success histrorien
som er Le Bon Marché, shopping oplevelse som ingen anden.
Aristide Boucicaut investerer i en ny vision...
Lestat: Disse mænd ser ned på dig.
Jeg må sige, at jeg finder det rystende hvordan mænd som dig
bliver behandlet i dit land.
Det er ubestrideligt. Jeg kom til min formue på ærlig vis
og med et stort offer, vil jeg tilføje.
Det var dog ikke, en offer fra mange.
Jeg havde ingen partnere i mine forskellige..
-Lestat: 10 procent. -Den financielle risiko...
15 procent.
Kender du ikke din egen værdi?
Tålerere du disse ydmygelser for et eller andet større formål?
og tror du at to par vil vinde i denne stund?
Jeg mener der er store muligheder i denne by,
men for at gribe dem, må jeg have beskyttelse fra ulvene.
Og det er kun for at sige,
Ja, undskylde mig , Hr. de Pointe du Lac,
for min partiskhed, men hvor er forretningen
hvis der ikke er nogen kapital?
Den findes ikke. Vel? Alright, drenge.
Vis dem.
Uh.
Fuldt hus, Hr. du Lac.
Det slår dig, Tom.
Louis: Han ville ikke fortælle mig hvordan han gjorde det,
hans trick med at få verden til at stoppe.
"Med tidens fylde, Louis. Tålmodighed, Louis.
Spørg mig i næste uge, Louis."
Daniel: I begyndte at være sammen?
Louis: Han var forelsket i min by
og ville vide alt hvad han kunne om den.
Daniel: Så du legede lærer for vampyr gentlemanden?
Louis: Han havde endnu ikke afsløret hans vampyr status.
Jeg antager at i kun mødtes aftenener.
Det er New Orleans.
Dagene er til at sove, den foregående aftens skader, ud.
Perfekt dække for en vampyr.
Nu løber du foran igen, Hr. Molloy.
Lad nu fortællingen forføre dig.
Ligesom jeg blev forført.
Penge ville ankomme, overført fra Frankrig,
og butiksejerne, som sædvanligvis lukkede omkring solnedgang,
var mere en glade for at imødekomme ham.
Han ransagede de vigtige huse for at møblere hans eget hus,
hærgede bogbutikkerne for deres ældste volumer
til et bibliotek,
og, på min opfordring, opdaterede hans garderobe
til sæsonens modetendenser.
Det var en kold vinter det år, og Lestat var mit kul fyr.
og jeg opdagede for den aller første gang,
til nogen anden end Paul,
delte je mine bekymringer til en anden mand.
Jeg blev jagtet.
Og jeg var fuldstændig uopmærksom på at det skete.
Jeg skifter værelse.
Jeg har ikke brug for at høre dig og dine gode man lave lyde.
Grace: Du skal være hjemme for at høre det.
Jeg kommer da hjem om natten. Du kommer hjem, nogle nætter.
Ude at føjte med en eller anden hvid mand, hører jeg.
Han er ikke hvid, han er Fransk.
Nå. Det er en ny slags hvid, er det?
Fransk hvid?
Han er anderledes.
Inviter ham til aftensmad.
Moder elsker Europæisk.
Jeg fortæller Levi at du fisker efter en rigere mand.
Lad vær. Fornægt ikke dig søster.
Jeg vil møde denne Fransk hvide.
Jeg prøver bare at give dig Herrens ord.
Forst-- Ja. Ja. Nej. Det er slet ikke min --
Paul kravlede op på min seng, i nat.
Græd i noget der lignede en hel time.
Han tager det ikke godt, at du skal giftes.
Levi fortalte mig om et sted ovre i Gretna,
som tager imod mænd som Paul.
Det er ikke noget hus for tossede ligesom --
Hvordan gik det lige sidste gang, hva'?
Han kom ud dårligere end inden.
Gretna. Det kommer ikk' til at ske.
Han døde på korset for dig.
Ja...dig.
Jeg er bekymret.
Jeg bekymret mig så meget -- Bekymre dig om dit eget liv.
Bekymre dig om at være en brud.
Bekymre dig om hvad du skal have på
i London, i Paris, Firenze.
Nuvel, det er billige billetter ud fra New York,
men når i kommer til Europa,
så er det første klasse på skibe, tog og hotel værelser.
Hvad har du dog gjort?
Du skulle placere bandet ved terrassen
og maden ovre ved springvandet.
Moar!
Jeg skal verden rundt!
Jeg kan ikke takke Dem nok, Moder du Lac.
Jeg har aldrig været øst for Alabama,
og nu kommer jeg til at se pyramiderne.
Ih, jeg synes enhver ung familie fortjener
et lille eventyr.
Ville De ikke mene det, Monsieur Lioncourt?
Oui, Madame.
Min mor, hun gav mig alle fordele i livet
som en ung mand.
Min første Mastiff, første flintlås riffel,
midlerne til at klare mig i Paris.
Det var Louis som betalte din ferie, Levi.
Det er Louis som har kontrol over pengene.
Tag dig ikke af det, Levi.
Og jeg ved ikke hvem det gav dig lov til at
kalde vores mor din mor.
Hun er ikke din mor endnu
og vil aldrig blive din videnskabelige mor.
Florence: Paul.
Jeg elsker virkeligt denne bouillabaisse.
Ahva'
Hernede, kalder vi det gumbo.
Vi fik eb gumbo den anden aften, gjorde vi ikk', Louis?
Øh, lige efter operaen.
Åh, de fik Louis til en opera.
"Iolanta." 'handler om en blind prinsesse,
som ikke vidste at hun var en prinsesse.
Fik ondt i maven, og gik halvvejs igennem.
Og hvad er præcist karakteren af Deres forhold til
min bror, Monsieur Lioncourt?
Deres bror og jeg har diskuteret
nogle forskellige investeringsmuligheder.
Fuglene har bedt mig spørge Dem.
Jeg var ikke uhøflig.
Monsieur Freniere, vil De fortælle mig
hvad der fik Dem til at fri til denne vidunderlige unge kvinde?
Ih, det er en god historie.
Er De et med Kristus, Hr. Lioncourt?
Hvad med at du lukker din skide mund?
Florence: Louis. Det er okay,
Louis, Madame, fuglene taler for ham.
Jeg kom til at kende Kristus i et kloster.
Jeg ville være præst.
Ligesom dig, Paul.
Og under vejledningen og disciplinen fra munkene
som levede der, lærte jeg udenad begge testamenterne,
Assisis skrifter,
Aquinas, Erasmus, alle helgenerne og de lærde.
Min fader, en vulgær mand, syntes ikke meget om denne uddannelse,
og derfor sammensværgede han og mine brødre om at tage mig væk,
låse mig inde, hvor pryglene,
udsultningerne, og Kristus svigt
til at gå i forbøn med prygleriet og udsultningerne,
Så glemt jeg langsomt alt om testamenterne, Assisi,
Aquinas, Erasmus, det hele.
Stop. Så for at besvare
dit kedelige spørgsmål, der er et hav
imellem Kristus og mig. Stop!
Lad vær med det pis her!
Ikke med min familie.
Forstår du?
Jeg er nogle gange belemret med min faders temperament,
og ubehøvletheden er kun min.
Florence: Det er okay.
Det er luftfugtigheden. Det sker nogle gange.
Hvad med at vi får noget is vin?
Og Levi her kan fortælle os alle igen
Hvordan han vandt min glædensbarns hjerte.
Jeg er bange for at din familie er blevet permanent fornærmet af mig.
Når Paul ikke piller med sin tallerken,
så er han ude efter et skænderi.
Hvis jeg kunne dine tricks, så havde jeg gjort det samme.
Du må være misundelig på ham.
Knægten tror at Gud taler til ham gennem fugle i hans hoved.
Hvorfor tror du misundelig?
Den frihed han har med sine tanker.
Uanset hvor underlige de måtte være,
har din bror ingen skam i at dele dem.
Siger du at jeg har skam?
Løgnen du fortalte om at forlade operaen tidligt.
Du var tæt på gråd da tæppet gik ned.
Hvorfor skjule det fra din familie?
Ikke alle behøver at vide hvad jeg laver.
Uærlighed fostrer uærlighed.
De dømmer mig.
Paul er den eneste som siger det direkte til mig,
men jeg ved at min mor og Grace også tænker det.
Min farmand kørte vores sukkerforretning ned i et søle.
Da han gik bort, var vi fire måneder --
fire måneder fra at gå bankerot hvis jeg ikke gjorde noget.
Du behøver ikke forsvare dig selv overfor mig, Louis.
Jeg ved hvad du går igennem for at holde din familie
uvidende i deres komfort.
Det er ikke nemt, det arbejde jeg har.
Ikke andet end knækkede sjæle omkring mig,
og dem, som ikke er knækkede er grådige.
Så træt.
Drink ud, min gode mand.
Jorden er en vild have.
Du gjorde det godt at stå af den båd, da du gjorde.
St. Louis er så kedelig som det kan blive.
Ja, jeg føler mig ganske hjemme her.
Skal vi snuppe en godnat drink?
Øhm...
Har vistnok for nok for i aften.
Skal gå min runde ovre på Liberty.
Du skal, Louis.
Jeg har købt en gave til dig.
En gave?
En blomst.
Det er en fin spilledåse du har der.
Det er en af de få ting jeg tog med mig
fra kontinentet.
Hvad er det for en lille sang?
Kan du lide den?
Jeg komponerede den til en ung violinist jeg kendte engang,
en dreng af umådelig skønhed og følsomhed.
Jeg tror at det er til læberne , Frøken Lily.
Jeg kan ikke lide den måde mine ser ud på, uden.
og Hr. du Lac har ikke noget imod når jeg gør det.
Mm-hmm.
Et par utilpassede skønheder.
Jeg kan se hvorfor i higer efter hinanden.
Frøken Carroll ved godt du er her, Lily?
Jeg kan forsikre dig om at, Fairplay er blevet
rundhåndet kompenseret for aftenen.
Sendte en to-hestes vogn for at hente mig.
Følte mig som dronningen af kvarteret.
Jeg forklarede Hr. Lioncourt, at du og jeg normalt kun snakker.
og hvorfor er det sådan, Louis?
Hvilken slags mand spilder denne talje på ord?
En smuk mand.
Der er intet at være nervøs over.
Gardinerne er trukket for, tjeneste folkene er sendt hjem.
Selv planeterne og stjernerne har bind for øjnene.
Så det er din ting, hva? Du kan lide at se på.
Lestat: Jeg har holdt øje med dig et godt stykke tid nu, Louis.
Fra floden til søen, og søen tilbage til floden,
søgende efter mit hjertes følgesvend.
Hvordan gør du det der?
Gør hvad?
Kommer ind i mit hoved, på den måde.
Sådant et smukt hoved.
Det er ok, skat.
Ah. Ah.
Det er værd at gentage, Jeg tænkte ikke på mig selv som
en homoseksuel mand dengang.
Jeg mener, jeg havde haft oplevelser.
Skyld, skam,
flydende på et hav af vodka slags møder.
Indlysende, så er jeg kommet dertil hvor jeg omfavner min seksualitet.
Det ved du selvfølgeligt.
Vi mødtes i en bøsseklub, gjorde vi ikke, Daniel?
Det var et godt sted at score.
Jeg gjorde hvad, der var nødvendigt.
Har du været gift?
To gange.
Men vi er her jo ikke for min skyld, vel?
Da du tog stoffer, Hr. Molloy,
kan du huske det bedste du nogensinde har prøvet?
Berkeley, 1978.
Noget Mexikansk sort tjære som Carly and Pedro solgte af.
Så forestil dig det
flydende i dine årer igen.
Og gang det så tusindfold,
til Saturns ringe og tilbage igen.
Louis: Han havde taget hvad han kaldte "un petit coup" --
den lille tår.
Ikke nok til at dræbe mig,
men lige nok til at holde ham igang.
Det kræver en emorm mængde tilbageholdenhed for os,
den lille tår.
For et menneske, at opleve det den første gang,
det var...
foruroligende.
og ikke for den fysiske belastning på min krop,
som var ganske betydelig,
men for de følelser af intimitet det vækkede i mig.
Jeg havde aldrig tilladt mig selv, at føle
mig emotionelt tæt på nogen,
og slet ikke en mand.
Jeg havde ikke plads til den slags følelser som disse i mit liv.
Man kunne være mange ting i New Orleans,
men en åbenlyst homoseksuel mandlig neger var ikke en af dem.
Jeg svor aldrig at vende tilbage.
Jeg lukkede den nat ude af mit sind
og vendte min opmærksomhed tilbage til livet som det havde været før.
Crowd: En, to, tre, hop!
Photographer: Stå stille.
Grace: Vi savner min far i dag.
Han skulle have danset med mig for at starte aftenen.
Jeg prøver ikke at bryde ud i gråd nu.
Og jeg tænkte at den bedste måde at ære min far
ville være at lade mine brødre gøre arbejdet.
Kvinde: Mm!
Mm-hmm.
Halvdelen af jer ved ikke dette,
men disse to labaner plejede at danse for små penge om søndagen.
Kaldte dem selv "The ABCDEFGs".
Kan De huske det, Fader Matthias?
Åh, ja. ABCDE --
"Alter Boys Come Dancing
Every day For God." "For God."
Det rigtigt!
Fader Matthias: Jeg husker at deres indsamlingshat
ikke altid nåede frem til kirkens indsamlings platte.
Det er rigtigt.
Paul, Louis?
Levi: Arh, kom nu, nu. Please!
Hej, nu. Kom nu, please!
Det er for min skyld
på min bryllupsdag. Kom nu, bror.
Alright!
Skoene klemmer.
Ah, skoende er fine. Det er fødderne der er fede.
Hallo, hvilken slags rytme, vil du have, boss?
Bar spil højt så de ikke kan høre vores fødder.
Alright. Hvad kan du huske?
Um...
Hej, kom så.
-Hej! -Sæt igang!
-Whoo! -Halli Hallo!
Du kan jo stadigt!
Mand: Alright! Okay!
De kan stadigt!
-Åh! -JA, Louis!
Okay. Det gør du bare ikk'. Det gør du bare ikk'.
Sådan!
Fantastisk.
Vi går glip af det.
Ti stille. Jeg skal koncentrere mig.
Det er de tre stykke skakternet kage som holder dig tilbage.
Fem stykke skakternet kage, Pompano filletten,
three pølser, dirty rice,
bøf, grønne bønner, fem, seks glas vin.
Hvis du spiser mere,
så flyver knapperne på din vest af
som kanon kugler,
og ødelægger hele nabolaget.
9.517.
Så mange dage har vi været i dette hus.
Har du regnet det ud helt alene?
Kan du huske den dag jeg blev højere end dig?
Det skal du altid nævne.
Skød op som et nøddetræ.
Farmand sagde jeg kom til at se ned på dig resten af mine dage.
Ja, ja.
en halv tomme.
Det var en god måned, den måned.
Jeg synes du skal blive gift som den næste.
Synes du det?
Og du skulle gifte dig med Hazel.
Hazel? Hvem er det?
Hende du dansede for tæt med.
Når man danser så tæt, så burde man være gift.
Jeg fangede ikke engang hendes navn.
Javel, det er Hazel.
Har du stadigt forretninger med ham manden Lestat?
Næh. Det fungerede ikke.
Det var godt.
Fordi han er djævelen.
Du tror alle er djævelen.
Han er her for at tage sjæle. Det fortalte han mig.
Han talte til mig uden at bevæge sine læber.
Han kan bare nogle tricks, ikke andet.
Dødssynder skal tilstås, Louis.
Kommer aldrig til at se ham igen, Paul.
Tror du at Levi elsker hende højt nok?
Du ved, Grace har brug for megen kærlighed.
Det tror jeg.
Tror du at han giver hende alt hvad han har at give i sig?
Mm-hmm.
Mor arrangerede en god fest for Grace.
Mm-hmm, ja.
Ja, de kommer til at snakke om den her i mange år.
Ja.
Jeg elsker dig, Louis.
Og jeg elsker også dig, lille bror.
Jeg spiste for meget skakternet kage.
Paul.
Paul!
Mand: Åh, min Gud! Kvinde: Paul!
Det var den sidste solopgang jeg nogensinde så.
Måske den sødeste ting som den mørke gave har givet mig.
Jeg savner ikke solen,
minderne den bærer.
Jeg har set død igen og igen
og igen og igen.
Det er kedeligt.
Det ville være et fint lille motto.
Diagnosen du fik, Daniel,
den tager tiden fra dig.
Den her virus har alvorligt forandret verden.
Jeg har fattet det.
Jeg kommer til at dø.
De kommer til at dø.
Men ikke vampyren.
Vaampyren keder sig.
Mennesket blev ødelagt.
Fuldstændigt ødelagt.
Fader Matthias: Jeg var hos bedemanden.
Alt forløber som det skal.
Der er gode mænd. Lovede mig at --
Du må have sagt noget til ham, Louis.
Du må have sagt noget til ham
for at han kunne gøre det mod sig selv.
Paul gled og faldt, Florence.
Jeg tror ikke at det er noget du ønsker at forfølge.
Han var en skrøbelig dreng.
Det har han altid været.
Og dg, du skulle altid have det sidste ord,
skulle du ikk', Louis?
Du skulle altid nedgøre ham.
Moar.
Hvad sagde du til ham?
Hvorfor var i overhovedet deroppe?
Så på solopgangen, mor.
Man kommer ikke forbi portene, hvis man dræber sig selv.
Ved du ikke det?
Paul er gået ned, den anden vej.
Paul er i helvede på grund af dig.
Louis: Storyville tog deres hatte af,
viste deres respekt, fordi det er skik og brug.
Men hvis man så forbi dem der stod på fortorvet,
kunne man se at barerne stadigt havde udskænkning,
luderne ikke var stoppet med at hore.
Hvad var Paul's liv værd for dem?
Hvad var mit liv værd?
Den store mand på Liberty Street,
slæbende efter det satin forede bevis på hans fiasko.
Nemt bytte for det kræsne rovdyr.
En elegant kiste. Vil du fortælle mig hvor du har købt --
Gå med dig.
Jeg venter på min balkon hver eneste aften.
Du har undgået mig. Jeg har haft travlt.
Frøken Lily viste sig at være en dårlig erstatning.
Og jeg tager det ikke vel at blive undgået.
Det er min brors begravelse!
Tro mig når jeg siger til dig,
din bror higede efter den flise.
Hva' sagde du til mig?!
Det klarer jeg, boss. Gå videre.
Louis: Lestat's baghold havde gjort mig desorienteret.
Den prædiken som blev givet, kunne jeg ikke høre.
Og da forsamlingen gav slip på liget,
kunne jeg ikke deltage i forandringen
af dem som deltog.
Han ville ikke lade mig.
Lestat: Kom til mig.
Kom til mig.
Nej.
Skal jeg følge dig hjem, mor?
Nej, ellers tak.
Levi, hav os undskyldt?
Selvfølgelig, Mama Du Lac.
Hun mente ikke noget med det.
Åh jo, det gjorde hun.
Hun har bare brug for at putte det et eller andet sted.
Lad det ikke berøre dig.
Ses vi ved gravøllet?
Kom til mig.
Louis: Jeg gik ikke til gravøllet.
Jeg havde ikke lyst til at stå ansigt til ansigt med min mors bebrejdelse...
...min søsters medlidenhed.
Jeg ønskede at sørge alene.
Men han ville ikke tillade det.
Lestat: Kom til mig, Louis.
Kom til mig.
Halløj, smukke.
Sazerac.
Mit hjerte brast da jeg hørte om din brors bortgang.
Frøken Lily.
Åh, min kæreste.
Jeg er ligeglad mig om hun har travlt med en anden.
Jeg betaler mere.
Fordi jeg har lyst til Frøken Lily, og jeg har brug for Frøken Lily.
Frøken Lily døde, Hr. du Lac.
For to uger siden.
Politiet fandt hende ved havnen.
Sagde hun have fået den feber som har været på rundgang.
Blodet tørede op i hende.
Viens à moi.
Louis: Fader! Fader Matthias!
Hjælp mig!
Hjælp mig, please. Han er i mit hoved, Fader.
Djævelen er i New Orleans.
Fader Matthias: Rolig nu, søn.
Tag en dyb indånding.
Velsign mig, Fader, f-for jeg har syndet.
Alvorligt syndet.
Korsets tegn, søn.
Jeg er en drukkenbolt, Herre.
Jeg er en løgner.
Jeg er en tyv, Herre.
Jeg profiterer på andre mænds elendighed,
og det er så nemt for mig.
Stoffer, sprut, kvinder.
Jeg-Jeg-Jeg-Jeg lokker dem ind og tager hvad de har, Herre.
Jeg tager døtre uden hjem
og Jeg-Jeg sætter dem ud på gaden, Herre,
og jeg lyver for mig selv, siger at jeg-jeg giver dem et tag over hovedet
og mad og pengesedler i deres lommer,
men jeg ser i spejlet, jeg ved hvad jeg er --
den store mand i det store hus,
stopper bomuld i mine ører så jeg ikke kan høre deres skrig.
og Herre, jeg har trukket min familie med mig ind i dette rod.
Jeg skammer min far.
Jeg f-- Jeg fejlede min bror.
Nej, søn.
Jeg har mistet min mor og min søster,
og hellere end fikse det som en mand burde, Herre,
Så løber jeg som en kujon.
Jeg løber til flasken.
Jeg løber til svindlen.
Jeg løber til dårlige senge.
Jeg-Jeg har ligget med en mand.
Jeg har ligget med djævelen.
Og han har rødder i mig,
alle hans krogede rødder i mig,
og jeg kan slet ikke tænke på andet
end hans stemme og hans ord!
Please, hjælp mig!
Jeg er svag!
Jeg ønsker at dø!
Åh!
NEJ!
Tror du at Gud hørte dig, Louis,
i den tarvelige kasse, gennem denne grisse beholder,
denne -- denne bedrager?
Kan du ikke se hvor uværdig han er?
Hvordan kan du fornedre dig på denne måde?!
Du dræbte Lily.
Afkortede det fantastiske liv hun førte.
Hvilken tragedie.
Der er ikke nogen feber derude. Det er dig.
Du bringer døden til byen.
Jeg giver døden til dem der fortjener det.
Jeg er ikke djævelen.
Det tog du fejl af.
Men jeg kan give dig døden.
Dette primitive land har plukket dig for alt.
Det har bundet dig i permanent eksil.
Hvert rum du kommer ind i,
enhver hat du bliver tvunget til at bære --
Den strenge udlejer, den underdanige forretningsmand,
Den trofaste søn --
alle disse roller som du overholder
og ingen af dem er din sande natur.
Hvilken vrede må du ikke føle mens du kløjs i din sorg.
Den første gang jeg så dig,
dit smukke ansigt,
Der så jeg den sorg.
Jeg vidste ikke hvordan den var opstået
eller hvorfor den fyldte så meget.
Jeg kan fjerne den sorg , Louis.
Jeg kan give dig den død
som du bad din svage, blinde, amoralske,
ikke eksisterende gud om.
Men jeg kan gøre det...
Gladeligt.
Jeg kan bytte dette skamfulde liv,
bytte det for en mørk gave
og en magt du ikke engang kan forestille dig.
Du skal bare bede mig om det.
Du skal bare nikke med dit smukke hoved ...
og sige ja.
Jeg elsker dig, Louis.
Du er elsket.
Jeg giver min kærlighed til dig,
og du sender den tilbage til mig.
Og denne cirkel,
dette hjem vi knap nok har fået et glimt af...
... vid at det skræmmer mig ligeså meget som det skræmmer dig.
Louis: Det er svært at forklare
hvordan hans ord afvæbnede mig,
hvor effektivt kortfattet og uigennemtrængeligt
hans argument var.
Alle mine forestillinger,
endda også min skyld og mit dødsønske
synedes aldeles uvigtige,
og jeg glemte fuldstændigt mig selv
og den barbariske scene som omgav mig.
For første gang i mit live, blev jeg set.
Vær min ledsager, Louis.
Vær alle de smukke ting du er,
og vær dem uden undskyldning.
I al evighed.
Han tømte mig lige til dødens tærskel.
Mm.
Blodet, det kom først som en stille brusen.
Og så som et bulder,
som slag på en tromme,
der blev højere og højere,
som hvis et kæmpe stort væsen
kom gående gennem en mørk og underlig skov.
En kæmpe tromme.
Og så, begyndte endnu et trommeslag,
som om en anden kæmpe kom bag ham,
hvor kæmpe fokuseret på din egen tromme,
uden at agte på rytmen fra den anden.
Pulserende i mine læber, fingre, og huden på min tinding.
Og mere end alt, i mine årer.
Tromme, og så den anden tromme.
Jeg åbnede mine øjne.
Og det var der at jeg indså
at trommen var mit hjerte,
og den anden tromme havde været hans.
Jeg så ham sidde et stykke fra mig.
Lysende.
Og vi sad der i nogen tid.
I vælten af tiltagende vidunder.
Slutningen.
Begyndelsen.
I am a vampire.
I have walked my entire life as a dead man
and now could finally receive the secrets of existence.
You alone of all creatures can strike like the hand of God.
I did not readily take to killing.
You're ashamed of what we are.
And then my Claudia, my redemption.
We're a family?
No! Don't!
Daniel: For a killing machine,
I kind of like her.
Am I from the devil?
Is my very nature...
...that of the devil?
This is not a life!
That is 'cause you took my life!
Embrace what you are! You are a killer, Louis!
Okay.
Did you eat the baby?
I'm Daniel Molloy, across from Hr...
Louis de Pointe du Lac.
So, Hr. du Lac, how long have you been dead?
Hi, I'm Rolin Jones, Executive Producer for
"Interview with the vampyr,"
and this is your Episode Insider.
There are stories at there that need to be told.
I'm Daniel Molloy.
Daniel Molly, he's a journalist who's sort of on
the nadir of his career, and a package arrives
and inside is a great deal of history
that he did not want to remember.
I got to call you back.
Jones: When he was a young journalist,
he made a series of tapes with a vampyr.
Louis: I think I want to tell the real stor--
He's sort of given an invitation to revisit this interview
and do it right and proper when both
have lived a little life and are way more
comfortable in their skin.
So...a do over.
Truth and reconciliation.
He's a very different vampyr, so he's got a lot on his mind.
Lestat sees Louis de Pointe du Lac
for the first time pulling a knife on his brother,
and oh, that's intriguing.
There's some potential there to be a companion predator.
Then, in the middle of this poker scene,
you can see he has been on his mind.
There's a shot where he's sort of staring longingly
at Louis while Louis is shining his business acumen,
and he goes, "I'm gonna show him.
I'm gonna give him a little insight
about what I can do.
These men look down on you.
I find it appalling how men like yourself
are treated in this country.
So he does a little vampyr parlor trick, as it were.
I believe there is great opportunity in this city,
but to see that, I'll need protection from the wolves.
Jones: There is a sort of predator angle to this.
Louis fully admits later I was being hunted.
Lestat would not see that.
Lestat would say I was courting him.
Lestat: Come to me, Louis.
That take Louis to a place
where he find the church is the only place he can go.
Help me, please. He's in my head, Father.
Lestat has entered his mind, heart and soul,
and he wants it out and he's feeling great regret.
I laid down with the devil.
Help me!
I am weak, and I want to die.
He just pours it out, screaming to a God
he hasn't talked to in a long time.
Lestat has a very different idea about organized religion.
This charlatan!
Do you not see how unworthy he is?
How could you humiliate yourself like this?!
We are catching Lestat at a very vulnerable
and emotionally out-of-control moment,
and he takes it out on these two priest
in front of Louis and then has to make a very, very
quick and aggressive 360 and try to really give the big pitch.
I can swap this life of shame,
swap it out for a dark gift
and a power you can't begin to imagine.
He manages to pull it off --
the idea of being seen, the idea of him being loved.
Be my companion, Louis.
Be all the beautiful things you are.
And despite the barbaric scene, as he says,
he got him at the right moment.
Louis: And we set there for some time
in throes of increasing wonder.
The end.
The beginning.