Від початку часів істоти любили дивитися на зорі.
Вони навіть бачили фігури, складені з них. Щипайко. Дряпко. Плавко. Дублі.
Істоти створили мапи всіх джерел яскравого світла в нічному небі.
Але найяскравіше світять аж ніяк не зорі.
А наші два місяці.
Мініатюрні кулі, що обертаються навколо нашої.
Ліва куля, Лорб, обертається по такій орбіті.
А права, Рорб, - по такій.
Раз на 15 обертів навколо нашої зірки
ці два місяці утворюють одну лінію з планетою й стається затемнення.
Відомо, що шикування місяців у лінію спричиняє мінливість у поведінці
й неочікувані зрушення
в особистому житті.
І все це станеться сьогодні, в День...
Подвійної тіні!
Ось наша куля З маленьким нахилом осі
Що обертається навколо зірки
Ми знаходимо сенс у житті
Хтось - у дуже дивних заняттях
Нам лише відомо, що ми існуємо
Але це довго не триватиме Тож краще взутися
Радість і смуток, відвага та страх
Допитливість і злість На планеті, де повно небезпеки
І звідси все здається Ще дивнішим
ЧУДЕРНАЦЬКА ПЛАНЕТА
ЗА МОТИВАМИ ЦИКЛУ КНИЖОК НАТАНА В. ПАЙЛА
Як добре, що ти прийшла на побачення перед роботою.
Жартуєш? Я б тут весь день провела б.
Желейного хижака?
Вони смачні, але липнуть до моїх ротових камінців.
Затемнення видно не...
Ой.
Вибачте. Мені казали, що таке може статися.
Прочитаю решту тексту сама.
«Затемнення видно не всюди.
Є зона подвійної тіні,
яка проходить через наш Істотбурґ.
Якщо точніше, найкраще місце
в місті для спостереження Дня подвійної тіні -
ресторан на кручі «Обережно».
Гей. Це про нас.
Ми там недавно провели кінцівкотрус. Це просто бомба.
Решту пропущу, бо вже йде наступна група.
Ох і роботи в нас сьогодні! Ви вільні.
Маєш час подивитися експонати?
Авжеж.
Я чудово провела час.
Я думав про миті, коли наші обличчя були поряд.
Ти реєструєш ці миті?
Так.
Я б штовхнула тебе ротом, якщо ти...
Гей, не при всіх.
Мабуть, краще мені йти в ресторан.
Інженер-будівельник проводить остаточний огляд,
щоб переконатися, що він не впаде з кручі.
Побачимося там пізніше.
«ОБЕРЕЖНО»
Який жах.
Жах. Та можлива смерть лише додає закладу привабливості.
Ти геть здурів.
Я це зробив!
Що зробив?
Я багато обертів шукав безпечний шлях в ущелину.
Як прекрасно. Підійди подивися.
Мені й звідси видно.
Тут не глибоко.
Не думаю, що хтось колись бував там, унизу. Там неймовірно гарно.
Визнаю. Краєвид вражає.
Тобі було страшно?
Трохи.
А чи є гарантія, що твої останні укріплення
конструкцій ресторану витримають
численнішу публіку, і ми не впадемо в ущелину?
Так. Я підтверджую, що «Обережно» вмістить більше людей,
- ніж зазвичай, завдяки тому плато. - Плато!
Схоже, це ідеальне місце, щоб влаштувати феєрверки
- на честь завтрашнього свята. - Ти про що?
Я влаштую світлове шоу
під час сьогоднішнього браку світла.
- Я б цього не робив. - З кількох причин.
Чому ні?
Найкращий спосіб щось відсвяткувати - забруднити повітря.
Я б не робив це внизу на плато.
Бувайте.
Зайди до мене, як буде змога.
Тобі прийшов лист. Схоже, щось важливе.
Я його не відкривав, бо це ж приватна справа.
Але прочитав, від кого він.
Освітут готельного й ресторанного бізнесу Шоколадного острова.
Найпрестижніша у світі освіта в цій царині.
Так. Я подавала заяву на вступ. Та сумніваюся, що мене взяли. Просто...
Відкрий листа! Прочитай його мені!
Мені.
«Радо повідомляємо, що вас прийняли...» Лорбе!
Ти вступила. Це важливо.
Це те, чого я завжди хотіла.
І що?
І я не можу повірити, що я справді вступила.
Але?
Але вперше за довгий час я була на побаченні. Зі...
Зі столиком 16. Завжди потужні сигнали.
Два хороших варіанти розвитку подій. Мені подобаються обидва.
Відповідь прийде.
Хочеш поради? Подорожуй кулею в пошуках нових переживань.
Це життя чекатиме, якщо ти вирішиш повернутися.
А може, й не чекатиме. Хтозна.
Пішов заряджати світловерки. Бувай.
ТРЕБА ПОГОВОРИТИ
Думаю, це надзвичайно небезпечно.
Тільки й треба, що встановити феєрверки по краю.
Ми під'єднаємо їх до цього дистанційного пульта.
І, коли прийде час, я натисну кнопку, і - раз!
Ой. Певно, феєрверк був уже під'єднаний.
Хай там як, усе гаразд.
Знов «ой».
Тепер розумію, нащо пишуть застереження.
- Привіт. Я отримав твоє повідомлення. - Привіт.
Пам'ятаєш, я говорила, що подалася в освітут на Шоколадному острові?
Авжеж.
Ну... я вступила.
- Ти вступила. Поздоровляю! - Вдячність.
Це прекрасно. Коли ти їдеш?
Я ще не погодилася.
Зрозуміло.
Скажу від щирої кров'яної помпи:
я засмучуся, якщо ти поїдеш. Але я зрозумію.
Я дуже радію часу, проведеному разом.
І я. Не знаю, що робити.
Це не добре.
Ти ж сказав, що все розумієш.
Обернися.
Щось горить?
Упевнений, ніхто й не помітить.
- Це сильно тривожить. - Ти завжди тривожишся.
- Що там діється? - А ти нічого не розумієш.
Цей зловісний дим підіймається з ущелини в «Обережно».
Якщо він затягне небо, захід буде зірвано.
Нащо цей негатив?
- Лорбе. - Не буде Лорба?
- І Рорба? - Гаразд!
Це я винуватий.
Один з феєрверків вистрілив завчасно й утворив дірку в ущелині,
з якої не перестає підійматися цей туман.
Нема часу сказати вам: «Я ж говорив».
Я скажу. Я ж говорила.
Говорила. Але це ж феєрверки. Ну!
Треба ізолювати джерело туману,
щоб він не закрив від нас Рорба й Лорба.
Це можливість, яка стається раз на 15 обертів.
Не можна, щоб «Обережно» запам'ятався тим, що розчарував істот
на найважливішому святі Істотбурга.
Достатньо того, що їх розчаровують наші харчі.
Нам потрібен план.
- Крок перший. - Треба заткнути дірку в ущелині.
Є ідеї, якою речовиною можна заповнити цей дивний простір?
Може, желейними хижаками?
О, клас. Геніально!
Ти серйозно це пропонуєш?
Вони перші спали мені на думку.
- У нас нема часу. - Погана ідея.
- Про що це вони? - Якась чудернацька.
Ні. Що як узяти гарячі гіпсоподібні рідкі нерви з «Обережно»,
розтопити ними желейних хижаків,
щоб використати цю огидну суміш як герметик?
Є кращі ідеї?
Це не хороша ідея, але це - єдина наша ідея. Спробуємо?
Я заварю рідкі нерви.
Крок другий. Я відверну увагу клієнтів,
щоб вони не розчарувалися.
Гаразд. Залишається...
- Крок три! - Узяти огидну суміш,
звісити її з кручі й залити в дірку.
Ти знаєш, що ми впораємося.
Тоді вирішено. Принесу передавації.
Приємно дивитися, як усі об'єдналися, щоб вирішити створену нами проблему.
Перший крок. Починайте.
Не можна, щоб через мене вона не їхала в освітут.
Але я хочу, щоб вона залишилася. Мені вперше хтось так подобається.
І ти їй подобаєшся.
Це дуже мило,
але інших працівників це іноді дратує.
У мене нема досвіду стосунків на відстані.
Вони взагалі можливі?
Може, вона зустріне в освітуті істоту,
яка не чхатиме через вібруючих створінь,
і забуде про мене?
Відстань змушує помпу качати кров швидше.
Я жив далеко від брата й дуже за ним скучав.
А коли переїхав до нього,
мене стало дратувати його сьорбання.
Про що це ми говоримо?
Я кажу, що, може, це добре.
Ненадовго.
Знаю. Твоя правда. Любов - складна штука, так?
Я не знаю.
Рідкі нерви готові.
На. Спусти це з кручі.
Ти ба, яка рожева хмара.
Давай подивимося, чи високо вона підніметься.
Клієнти почали помічати туман.
Крок другий. Починайте.
Вдячність, хоч нема за що.
Я більше цього не терпітиму.
Скоріше. Знімаймо драму.
Агов, народ, драма подвійної тіні в процесі.
Нам не можна сваритися перед клієнтами.
- Вони втратять апетит. - То де нам тоді сваритися?
На кухні.
Усі спостерігають за нами?
Думаю, так.
І як ти почуваєшся через свою дилему?
Не дуже добре. Мабуть, все ж таки, поїду в освітут.
Але боюся сказати про це новому романтичному другові.
Місяці таки змушують поводитися дивно.
Це якась безглузда сварка.
Таке життя. Іноді доводиться приймати складні рішення.
Знаю.
Ми погано вміємо відвертати увагу, але зараз змогли.
- Як там унизу справи? - Ми виграли трохи часу.
Лорбе, туман усе підіймається.
Продовжимо.
Крок три.
Що ж.
Желейні хижаки? Ти мала рацію. У мене вони й досі на ротових камінцях.
Так. Ранок був чудовий. Ти мені подобаєшся.
А ти - мені.
Ти схиляєшся до якогось рішення?
Годі фліртувати. Змішуйте.
Хочеш створити зі мною огидну суміш?
Хочу.
Ага. Так.
Це огидно й ідеально. Ви - прекрасна команда.
- Через туман ми нічого не побачимо. - Як же ми побачимо подвійну тінь?
Ми їх втрачаємо.
Хтозна, що ви робите, але робіть це швидко.
- Готово. - Спрацювало.
Нам вдалося.
- Так! - Добре.
- Усе одно йде. - О, ні.
Це героїчна спроба, але герметик застиг,
тиск зріс, і пара пробивається зсередини.
І підіймається прямо в нас перед очима.
- Яке розчарування. - Ходімо звідси.
Вони розходяться. Треба закупорити отвори.
Є якісь ідеї?
Може... Якщо...
У мене є абсурдна ідея.
Ідіть в ущелину. Візьміть запасний генератор.
Ми зараз в «Обережно» і події розвиваються драматично.
Рожевий туман повністю закрив вигляд на затемнення.
Але є й хороші новини. Тут зі мною відомі на всій кулі рокери,
«Нескінченні відчуття». Скажете щось?
Нам подзвонив друг, сказав, тут кльовий туман,
І ми приїхали, щоб сфоткатися для обкладинки наступного альбому.
Надіємося, туман не зіпсує День подвійної тіні.
А він сьогодні?
Натисни всі кнопки.
Усі кнопки.
Ой. Обережно!
Гаразд.
Обережно!
Вище.
- Я допоможу. Отак. Вище? - Вище.
- Вертикальніше? - Вище.
- Ну, перевертайки! - Іще.
- Як там? - Треба вище.
- Ще вище. - Так.
Треба було купити новішу модель.
Ось так.
Так. Ліпи!
Летять у ціль. Я бачу.
Тобі треба попрати ножні трубки.
Зараз упаде. Не можу втримати.
- Перевертайки. - Нам вдалося?
- Спрацювало? - Не знаю.
У повітрі висить розчарування й цей загадковий рожевий туман.
Час збігає. Яка ваша реакція?
Я без вагань наніс собі чорнилом зображення нас та затемнення.
Тож... сподіваюся його побачити.
Може, ви трохи поспішили?
Агов, поверніться!
Неймовірно. Схоже, туман розсіюється.
У нас вийшло!
- Класна робота, друже. - Без тебе не справився б.
- Будьмо. - Будьмо.
Ми - чудова команда.
Я радий, що ми не зіпсували всім День подвійної тіні.
Ми?
Істоти в захваті.
З цього великого й терплячого натовпу лунають крики захоплення.
День подвійної тіні.
Поговоріть, а я відійду й удаватиму, що не слухаю.
То ти прийняла рішення?
Так.
Я поїду.
Вибач. Я завжди про це мріяла.
Отже, наші стосунки приречені?
Не приречені. Просто час невдалий.
Якби можна було обрати і те й те, я б обрала.
Що ж. Я все життя подорожував.
Я можу приїжджати до тебе.
До Шоколадного острова є щоденні прямі рейси.
І я завжди хотів туди полетіти.
Ого.
У тебе на зубах і досі желейні хижаки.
- Ось ви де. - Вітання.
Вітання.
Ми саме говорили про моє рішення.
І що?
Ми зійшлися на компромісі.
Він мені дуже подобається.
- Він тебе чує. - Дякую.
Ви без мене впораєтеся?
Думаю, так.
Тут когось підвищили.
Ти дивишся на нового адмністратора-стажиста.
Якщо захочеш, завжди зможеш повернутися до роботи.
Буде два адміністратори.
Авжеж. Не знаю.
За моїх геніальних,
спокійних,
чарівних,
непередбачуваних друзів.
Привіт. Нас попросили заспівати після затемнення,
бо ми знамениті.
Наші життя обертаються колами
Ми то наближаємося То віддаляємося
Поки не настає новий етап Нашого існування
Точно як місяці в небі У цей день тіні
І як тіні
Ми постійно змінюємося
- І ми завжди поряд - І ми завжди поряд
Немов нас притягує магнітом
- У наших думках - Завжди в думках
- Любов не дає нам розбігтися - Любов
- Любов
Це зв'язок летить крізь любов
- Любов - І падає на нас
- Як світло зірки - Як світло зірки
- Це турбота - Турбота
Що зв'яже наші долі
- Турбота - І серце стає м'яке, як подушка
Наш особливий зв'язок не зникне
- Ми завжди кохатимемо - І будемо пов'язані любов'ю
Ну, побачимося через кілька тижнів.
Він до тебе звик.
Я за ним скучатиму.
Але не за тим, як сверблять від нього очі.
Я за тобою скучатиму більше.
А я скучатиму за тобою.
Вдячність за підтримку.
Там унікальний ґрунт. Візьми пробу.
Пришлю трохи з листівкою.
Дякую, що взяла мене під своє крило.
Це одне з найкращих моїх рішень.
А найняти тебе - одне з моїх. Як і оце.
О, ТАК.
- Це назавжди. - Цікаве місце.
Це натяк.
Закінчується посадка на рейс 334 до Шоколадного острова.
Вітання.
- Вітання. - Схоже, ми житимемо тут разом.
Схоже. Приємно познайомитися.
І мені приємно.
Зовнішня безодня лякає.
Безкінечний темний простір, геть не досліджений, і ми -
крихітні цятки, що намагаються знайти в цьому сенс.
Як думаєш, є чомусь тут є сенс?
Авжеж. Мета життя - знаходити сенс життя.
Нам дана прекрасна можливість побудувати з кимось зв'язок.
Як-от я з Адміністраторкою.
Як думаєш, що вона зараз робить?
Їсть перевертайки, якими заліплена дірка в ущелині?
Який конкретний, але неточний образ.
Ні. Вибач. Глянь.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко