Už od počátku bytosti rády pozorovaly hvězdy.
Dokonce v nich nacházely tvary. Klepetník. Drápalka. Ploutevník. Dvojčata.
Bytosti zmapovaly všechna jasná světýlka na noční obloze.
Ale nejjasnější z nich nejsou hvězdy.
Naše dva měsíce.
Měsíc je označení pro malou kouli obíhající poblíž.
Levá z koulí neboli Loule obíhá naši planetu takto.
Pravá koule, Proule, zase takto.
Jednou za 15 oběhů kolem Hvězdy
se tyto dva měsíce překryjí s Koulí, což vede k velkolepému zatmění.
Říká se, že toto uspořádání obou měsíců může způsobit zmatečné chování
a překvapivé nové uspořádání ve vašem osobním životě.
A to všechno se stane právě dnes, protože je...
Den dvojstínu!
Naše Koule, nakloněná,
hvězdu obíhá.
Snaha životu smysl dát
někdy zvláštně končívá.
Víme jen to, že tady jsme.
A to ne navěky, tak navleč chodidlotrubky.
Žal a radost, strach a odvaha,
zvědavost a vztek na planetě, co nebezpečím děsí tě
a čím dál podivnější se zdá.
DIVNÁ PLANETA
AUTOR PŘEDLOHY NATHAN W. PYLE
Super, žes měla čas na rande před směnou.
Žertuješ? Nejradši bych tu zůstala celý den.
- Želé predátora? - Jsou skvělí, ale lepí se na ústokameny.
Zatmění není vidět...
Ajaj.
Pardon. Varovali mě, že se to může stát.
Zbytek musím přečíst sama.
„Zatmění není vidět odevšud.
Existuje však zóna dvojstínu,
která prochází právě naším městem, Bytostínem.
Po přiblížení vidíme,
že tou nejlepší pozorovatelnou dvojstínu
je restaurace Pozor visící na útesu.“
Jé, ta naše.
Právě jsme tam pořádali údotřas. Byla to jízda.
Zbytek vynechám, už jde další skupina. Páni, dneska je tady nával. Rozchod!
Máš ještě čas na další expozice?
No jasně.
Skvěle jsem se bavila.
Zrovna jsem si promítal chvíle, kdy se tvoje tvář přiblížila k mojí.
Ty si vedeš nějaký zvláštní seznam?
Jo.
Stlačila bych s tebou ústa, jestli...
Zalezte si někam.
Asi už bych měla jít do restaurace.
Konstruktér naposledy kontroluje, že se právě dneska nezřítíme z útesu.
Ale později se tam uvidíme.
POZOR
Tohle je děsivé.
Je, ale riziko tomu dodává správné kouzlo.
Přišels o chodidlotrubky?
Já to dokázal!
Co jako?
Hledám bezpečnější cestu do propasti už celé oběhy.
To je paráda. Pojď se podívat.
Vidím to i odsud.
Jenom schod.
Myslím, že tam dole ještě žádná bytost nebyla. Je to podívaná.
Musím uznat, že jsem ohromená.
Bál ses?
Trošku.
A máme jistotu, že tvoje nové opory udrží restauraci i s větším počtem hostů,
aby se nezřítila do propasti?
Ano, z té nověnalezené plošiny jsem ověřil,
- že vydrží víc než dřív. - Z plošiny?
To by bylo perfektní odpaliště ohňostrojů
- na dnešní slavnost. - O čem to mluvíš?
O přehlídce světel, kterou se bytosti pokochají,
až se přijdou kochat výhledem na absenci světla.
- To bych nedělal. - Z několika důvodů.
Proč ne?
Neznám lepší způsob slavení události než zaneřáděním vzduchu.
Radši bych to dole nechal být.
Zatím se mějte.
A ty se stav u mě doma, až najdeš chvilku.
Máš tam zajímavě vyhlížející dopis.
Z úcty k tvému soukromí jsem ho neotevřela.
Ale četla jsem si, od koho je.
Obslužná naučinstituce z Kakaoplátového ostrova.
Nejprestižnější obslužná naučinstituce na celé kouli.
Ano, přihlásila jsem se tam, ale pochybuju, že mě vzali. Prostě jen...
Otevři ten dopis! Přečti mi ho!
Mně taky.
„S radostí vám oznamujeme, že jste byla přijata...“ U Loule!
Vzali tě! To je významná věc.
To jsem si vždycky přála.
A?
A nemůžu uvěřit, že mě vážně přijali.
Ale?
Ale právě jsem byla po dlouhé době na prvním rande s...
Stůl 16. Vždycky jsem to cítila v kostech.
Dva pozitivní vývoje. A o oba dva stojím.
Však ty odpověď najdeš.
Chceš radu? Vyraz poznávat kouli a nasbírat nové zkušenosti.
Tenhle život tady na tebe počká, kdyby ses rozhodla vrátit.
Nebo taky nepočká. Kdoví?
Já jdu nachystat svoje světýlka. Měj se.
MUSÍME SI PROMLUVIT.
Necítím se ani trošičku bezpečně.
Stačí jen umístit rachejtle podél okraje.
Všechny budou napojené na tuto spoušť.
A pak v pravou chvíli jen zmáčknu tlačítko a tadá!
O-ou. Jedna už asi byla napojená.
Určitě se nic nestalo.
Znovu o-ou.
Teď chápu, proč mě varovali.
- Ahoj. Četl jsem tvou zprávu. - Ahoj.
Vzpomínáš, že jsem se chtěla hlásit na naučinstituci na Kakaoplátovém ostrově?
Jasně.
No, tak mě na ni vzali.
- Vzali tě! Gratulace! - Dík.
To je vážně super. Kdy budeš muset odjet?
- Ještě jsem se nezapsala. - Aha.
Když budu mluvit z krvepumpy,
budu vážně smutný, jestli odjedeš, ale pochopím to.
Vážně jsem s tebou moc rád.
To já taky. Mám dilema.
To není dobré.
Tvrdils, že to pochopíš.
Otoč se.
Nehoří tady něco?
Určitě si nikdo ani nevšimne.
- Začínám se bát. - Ty jsi pořád vystrašený.
- Co se děje? - Ty zase zmatený.
Ta zlověstná mlha z propasti míří přímo na Pozor.
Když zahalí oblohu, zkazí nám večer.
To je škoda.
- U Loule. - Žádná Loule?
- Ani Proule? - Tak jo!
Můžu za to já.
Jedna z rachejtlí vybuchla předčasně a vytvořila ve skále díru,
- z které ta mlha teď neustále proudí. - Asi se nehodí říkat, že jsem tě varoval.
- Já to řeknu. Já tě varovala. - Jo, ale mluvíme o ohňostroji. No tak.
Musíme tu díru zacpat, aby mlha nezablokovala Prouli a Louli.
Tohle se přece stává jen jednou za 15 oběhů.
Pozor nesmí zklamat stovky bytostí v den největší bytostínské události.
Nezklamala je už dostatečně naše strava?
Chce to plán.
- První fáze. - Ucpat díru v propasti.
Nějaké návrhy, čím by to na tom místě šlo?
Co třeba želé predátoři?
Super nápad! Geniální!
To myslíš vážně?
Bylo to první, co mě napadlo.
- Špatný nápad. - Tlačí nás čas.
- O čem to mluví? - Prostě divný.
Ne, zkusme pomocí vaší vařící a vápnem chutnající neklidokapaliny
rozpustit želé predátory v odpornou špuntovací směsku.
Má někdo lepší nápad?
Není to dobrý nápad, ale jiný nemáme. Zkusíme to?
Uvařím novou várku.
Druhá fáze. Rozptýlím naše hosty,
abychom je uchránili před zklamáním.
Dobře, tak zbývá...
- Třetí fáze. - Nabrat odpornou směsku,
slanit z útesu a nalít ji do díry.
Víš, že to zvládneme.
Tak domluveno. Jdu pro přenosné kecačky.
Je hezké řešit společně problém, který jsme způsobili.
Spusťte první fázi.
Prostě nechci, aby kvůli mně nešla na naučinstituci.
Jenže chci, aby zůstala. Nikdy jsem nikoho neměl tak rád.
Ona tě má taky ráda.
Je to moc hezké.
A někdy taky otravné pro zbytek zaměstnanců.
Se vztahy na dálku nemám zkušenost. Je takový vztah vůbec možný?
Co když tam pozná někoho,
kdo poblíž jejího brnivce nekýchá,
a zapomene na mě?
Někdy city se vzdáleností rostou. Mně se hrozně stýskalo po sourozenci.
Tak jsem se přistěhoval za ní a teď mě štve, jak srká polévku.
Asi nechápu, co chceš říct.
Prostě to může být i dobrá věc.
Na kratší dobu.
Já vím, máš pravdu. Láska je vážně složitá, co?
To netuším.
Neklidokapalinu máme.
Na, vezmi ji do propasti.
Ty jo, sleduj ten růžový mrak.
Schválně jak vysoko vystoupá.
Hosté si začínají té mlhy všímat.
Spusťte druhou fázi.
Dík za nic.
Tohle už dál nebudu snášet.
Rychle, zachyťme to drama.
Hej, odehrává se tady dvojstínové drama.
Nemůžeme se hádat před hosty.
- Připravíme je o chuť k jídlu. - Tak kde se pohádáme?
V kuchyni.
Sledují nás?
Ano, myslím, že ano.
Co to tvé dilema?
Není mi zrovna nejlíp. Přikláním se k odjezdu na naučinstituci
a děsí mě představa, jak to oznamuju svému novému partnerovi.
Měsíce fakt způsobují zmatek. Ta hádka je nesmyslná.
Život už je takový. Občas musíš dělat i náročné věci.
Já vím.
Není to nejlepší rozptýlení, ale zabírá.
- Jak se daří venku? - Získali jsme trochu času.
U Loule, to je mlhy.
Jdeme na to.
Třetí fáze.
Tak...
Želé predátoři. Měla jsi pravdu. Pořád je mám mezi ústokameny.
Jo, ráno to bylo moc fajn. Mám tě ráda.
Já tebe taky.
Už jsi dospěla blíž k rozhodnutí?
Nechte flirtování a míchejte.
- Chceš se mnou vytvořit odpornou hmotu? - A jak!
Je to odporné a dokonalé. Vy dva jste skvělý tým.
- Ta mlha to celé zkazí. - Jak teď dvojstín uvidíme?
Přijdeme o hosty.
Cokoli chcete dělat, pospěšte si s tím.
- Snad stačí. - Funguje to.
Dokázali jsme to.
- Ano! - Tak jo.
- Pořád tryská ven. - Ale ne.
Snaha byla, ale po ztvrdnutí tmele ta natlakovaná mlha prýští kolem něj.
A přímo sem nahoru před naše zraky.
- Taková škoda. - Vypadneme.
Začínají odcházet. Musíme ty díry ucpat.
Nějaké nápady?
Možná... Co takhle...
Já mám šílený nápad. Přineste k propasti záložní generátor.
Tady v Pozoru došlo k překvapivému vývoji.
Výhled na zatmění zcela zakryla růžová mlha.
Dobrá zpráva je, že tady se mnou jsou slavní rockeři.
Nekonečno pocitů. Můžete na slovíčko?
Kamarádka nám zavolala, že je tady super mlha,
a tak jsme přijeli vyfotit bezvadnou fotku na naše příští album.
Snad ta mlha nenaruší Den dvojstínu.
To je dneska?
Všechna tlačítka.
Takže všechna.
O-ou. Pozor!
Tak jo.
Pozor!
Ještě výš.
- Zvednu tě, tak. Výš? - Ještě. Výš.
- Ještě výš? - Miř výš!
- Zapékanky, pomozte! - Výš!
- Jak to vypadá? - Potřebuju ještě výš.
- Zaberte! - Jo.
- Měla jsem koupit novější model. - A teď!
Pal! Zapékankuj!
To je ono, už jsme tam!
Měl by sis vyprat chodidlotrubky.
Vyklouzne mi. Neudržím ho.
- Zapékanky. - Povedlo se?
- Vyšlo to? - Nevím.
Stejně jako ta záhadná růžová mlha ve vzduchu visí i zklamání.
Čas se krátí. Co si o tom myslíte?
No, já už se nechal poskvrnit obrázkem nás dvou při zatmění,
tak doufám, že ho vážně uvidíme.
Nebylo to poněkud předčasné?
Vraťte se!
Novinka, zřejmě se vyjasňuje.
Vyšlo to!
- Skvěle, kamaráde. - Bez tebe bych to nezvládl.
- Na nás. - Na nás.
Jsme skvělý tým.
Mám radost, že jsme Den dvojstínu všem nezkazili.
My?
To je radosti.
Ozývá se tu jásot a výkřiky velkého a trpělivého davu.
Den dvojstínu!
Nechám vás mluvit a půjdu dělat, že neposlouchám.
Tak? Už ses rozhodla?
Ano.
Pojedu.
Omluva. Vždycky jsem o tom snila.
Takže náš vztah nemá žádnou naději?
Jistěže má. Jenom to není dobré načasování.
Kdybych mohla zvládnout oboje, udělám to.
No, já celý život hodně cestoval. Můžu jezdit na návštěvy.
Na Kakaoplátový ostrov každý den letí přímý let.
A já tam vždycky chtěl zajet.
No teda.
Pořád máš v ústech želé predátory.
- Tady jste. - Zdrav.
Zdrav.
Zrovna jsme probírali to moje rozhodnutí.
A?
Asi jsme našli kompromis.
Tvůj ctitel se mi moc líbí.
- Nejspíš tě slyší. - Díky.
Zvládneš to tu beze mě?
Myslím, že jo.
Někdo právě získal vyšší stupeň zaměstnání.
Jsem nový manažer ve výcviku.
Tvoje práce tady bude čekat, kdybys chtěla.
- Takže budeme manažeři oba. - Jasně, kdoví.
Na moje geniální,
pohodové,
okouzlující
a nevyzpytatelné přátele.
Ahoj. Požádali nás, ať při zatmění něco zahrajeme,
protože jsme slavní.
Naše životy kolem svých os obíhají,
někdy k druhým blíž a jindy zase dál.
Nové fáze existence se objevují
jako měsíců pár, co dnes stíny vrhá.
A jako stíny věčně se měníme.
- Vzájemně nablízku. - Vzájemně nablízku.
Stejně pevně jak lepivce se k sobě přimkneme.
- A spoléháme na lásku. - Na lásku.
- Láska, ta nás spojuje. - Láska.
- Láska.
Naším poutem je láska.
- Láska. - A hřeje nás
- jako hvězda nebeská. - Jako hvězda nebeská.
- Zájem... - Zájem.
...o druhé nás sbližuje.
- Zájem. - Bolesti srdce zmírňuje.
To naše zvláštní pouto věčné je.
- Vždycky se budem rádi mít. - Navždy láskou spojení žít.
Vždycky se budem rádi mít.
Tak ahoj za pár týdnů.
Už si na tebe zvykl.
Bude mi chybět.
Jen to slzení z očních důlků ne.
- Ty mi ale budeš chybět víc. - A ty mně.
Dík za veškerou podporu.
Mají tam jedinečnou půdu. Rád bych od tebe dostal vzorek.
Pošlu ti posypanou pohlednici.
Tak díky, žes mě vzala pod křídla.
Jedno z mých nejlepších rozhodnutí.
A najmout tě zase bylo jedno z mých. A tohle.
JUPÍ.
- To je tedy... trvalé. - Zajímavé umístění.
To je pokyn vyrazit.
Poslední výzva pro cestující letu 334 na Kakaoplátový ostrov.
Pozdravy.
- Zdrav. - Vypadá to, že jsme spolubydlící.
Zřejmě ano. Těší mě.
Taky mě těší.
Vnějšoprázdno mě děsí.
Nekonečná a neprozkoumaná temnota a my,
pouhá zrnka, co se to celé snaží pochopit.
Má tohle všechno smysl?
Jasně, smyslem života je dát mu smysl.
Máme krásnou příležitost budovat vztahy s ostatními.
Jako třeba já a manažerka.
Co teď podle tebe dělá?
Nehltá zapékanky z té díry ve skále?
Podivně konkrétní a nemožné.
Ne. Promiň, podívej se.
Překlad titulků: Růžena Svobodová