Před mnoha oběhy
naši praprapraživotodárci zjistili, že je možné
poskvrnit naši vnější vrstvu obrázky a symboly, které na ní vydrží věčně.
Některými chceme odhánět pochybné duše.
Jinými vzdáváme hold svým milovaným.
Některými si připomínáme výlet na daleký ostrov
z dob prázdnin na naučinstituci.
INKOSKVRNOVACÍ SALON
Poskvrnit bytost je čest.
A budeš dělat radost spoustě bytostí, až na tuto zvláštní tradici navážeš.
Už tě máme i v nápisu.
ŽIVOTODÁRCI A POTOMEK
Víme, že to tady převezmeš
a udržíš rodinný podnik v chodu ještě mnoho oběhů.
Jupí!
Naše Koule, nakloněná,
hvězdu obíhá.
Snaha životu smysl dát
někdy zvláštně končívá.
Víme jen to, že tady jsme.
A to ne navěky, tak navleč chodidlotrubky.
Žal a radost, strach a odvaha,
zvědavost a vztek na planetě, co nebezpečím děsí tě
a čím dál podivnější se zdá.
DIVNÁ PLANETA
AUTOR PŘEDLOHY NATHAN W. PYLE
- Omluva. - Ahoj.
Ahoj!
Mluv normálně.
Ahoj.
Jedeš na Kakaoplátový ostrov?
Ne. Možná. Nevím.
Přihlásila jsem se tam na naučinstituci.
Vždyť jsi hrozně chytrá. Co se chceš ještě učit?
Jejich obor pohostinství patří k nejlepším na Kouli.
Pochybuju, že mě vezmou. A co tu děláš ty?
Hledám nějaké nové čtení.
„Náhodné setkání přeroste v lásku.“
To zní romanticky.
Jo.
Takové romány nejsou realistické,
ale dodávají mi naději, že taky jednou můžu s někým mít hlubší vztah.
O tom sní každý, no ne?
Proč se taková bytost hledá tak těžko?
Protože sami o sobě moc pochybujeme
a pak z toho stresu zvracíme.
No, už bych měla jít.
Musím si u výdejníku měny ověřit, jestli ještě nějakou měnu mám.
To zní zábavně. Přeju ti, abys jí měla ještě spoustu.
Máš něco na práci? Nechceš mě doprovodit?
To bych rád, ano.
Je potřeba provádět to přesně a s lehkostí.
A chápat,
že i když je to navěky,
vždycky to jde přeměnit na něco jiného, co bude navěky.
NEKONEČNO POCITŮ
A je to.
Nevystavujte inkoskvrnu hvězdě, dvakrát denně ji myjte a přijďte zas.
Copak je, bytůstko moje?
Co? Nic.
Ne, životodárce vždycky vycítí, že jeho potomka něco trápí.
Jen... Nechci pořád jenom dělat v salonu.
No, to je pochopitelné.
Můžeme ti uvolnit pár hodin týdně,
abys měl víc času na bytosti stejně staré jako ty.
Jen nesmí vdechovat slabojed vzadu za obchůdkem.
Ne, já tady nechci dělat vůbec.
Nechci tenhle podnik převzít.
Nechci tvořit inkoskvrny.
Asi mám pořád vodu v hlavě z ranního mytí vestoje,
protože jsem slyšel, že nechceš tvořit inkoskvrny.
Tento salon zastává v Bytostínu velmi důležitou roli.
Naše inkoskvrny oslavují spoustu milníků v dějinách města.
Podívej, tato bytost vyhrála první závod v dálkovém běhu.
Můj prapraživotodárce ho na památku poskvrnil.
Řekni mu o téhle.
Tahle vypila moc slabojedu a objednala si neobvyklou inkoskvrnu.
A my jí rádi zručně vyhověli.
Vzhledem k tomu, co si přála, to vypadá i docela dobře.
Vím, že tohle pro vás hodně znamená, ale pro mě zkrátka ne.
Omluva.
Nemusíš se omlouvat, potomku.
Ne. Ale musíš tady pracovat.
Vážně bys opustila Pozor?
Asi jo. Totiž, mám svou práci ráda.
Dostatečně mi platí
a smím sníst všechno, co leží na zemi aspoň pět sekund.
Ale asi bych musela.
Chápu.
Ale nejdřív mě musí přijmout.
Určitě tě vezmou.
Jsi úžasně zkušená a taky pracovitá.
Navíc nikdy nezapomínáš, že nemám rád saponátník.
Dík, ale radši nic moc nečekám, abych neskončila zklamaná.
V tom je mezi námi velký rozdíl.
Kromě toho, že máš ráda brnivce, kdežto mě děsí a omezují v dýchání.
Hledám na všem spíš to dobré.
Tak začneš vnímat víc dobrého všude kolem sebe.
Omluva, dneska nemám program. Můžu tě ještě doprovodit?
Jasně, tuhle debatu musíme dokončit.
Chápu, kam míříš,
ale není lepší občasné příjemné překvapení než časté zklamání?
Můj životodárce byl obchodní cestující a jako malý jsem se často stěhoval.
A viděl jsem dvě možnosti.
Můžu být zklamaný, že pořád opouštím přátele a naučinstituce,
nebo se radovat z poznávání nových bytostí a míst všude na Kouli.
Radost mi připadala lepší.
Ale vždycky jsem druhé opouštěl já.
Nikdo z blízkých ode mě nikdy neodjel,
takže musím přiznat, že tohle je zvláštní pocit.
Jak jsi skončil v Bytostínu?
Díky sourozenci. Přistěhovala se za prací a chválila zeleň.
Tak jsem se přijel věnovat své vášni pro krajinářství.
Tak to je tvoje práce?
Ne, zatím prodávám bytostem bydlení, než tu zelenou hradbu prorazím.
Usadíš se na delší dobu, nebo pojedeš objevovat nová místa?
Spíš tady chvíli zůstanu.
Je překvapivě příjemné vídat některé tváře každý den.
Třeba tvou.
A sblížil jsem se s vaším novým zaměstnancem.
Není ten nejšikovnější ze všech, ale má elán.
Mileji to ani říct nejde, ano.
Budu si něco přát.
Myslíš, že se to splní?
Že by vhození měny do nádrže kapaliny mělo moc přeměnit myšlenky ve skutečnost?
To si nemyslím.
Já myslím, že splní.
Nechápu to.
Všechny ty oběhy mu prací zajišťuju budoucnost,
a teď jako bych dostal plácnutí přes tvář.
INKOSKVRNOLOGIE
Právě proto jsme měli mít potomků víc.
Ale to nic.
Jestli tady nechce pracovat, měli bychom ho vyslechnout.
A čím se teda bude živit?
Proč se nezeptáš jeho?
Nezvyšuj hlas, když neodpoví, jak si přeješ.
Ahoj, potomku.
- Přemýšlels o tom, co jsme probírali? - Pořád to vidím stejně.
Nechci tady pracovat.
Tvoření inkoskvrn mi vůbec nejde a ani mě nenaplňuje.
Zvyšuju hlas, protože tuhle odpověď jsem slyšet nechtěl!
Proč mě nepodpoříš v hledání práce, která mi něco říká?
Žádná práce přece nemluví!
STRAVOVNICTVÍ
- Jak dlouho ses nejdýl nestěhoval? - Nejspíš dva oběhy.
Jenom? Teda.
- To se stěhuješ hodně. - Bytost si zvykne.
Dojde ti, že všechno až do zhynutí je jen dočasné.
Teď taky hledáš na situaci to dobré? Vážně nevím.
Řekl bych, že ano.
Všiml jsem si, že pomíjivost života mi pomáhá zbavit se úzkosti.
Díky ní se soustředím na pozitivní stránku okamžiku.
Tak to ale nevypadalo,
když jsi mého brnivce obarvil na růžovo.
To je pravda.
- Lepší se to, ale nervózní bývám pořád. - Například z čeho?
Třeba že omylem udělám něco, kvůli čemu se mnou už nebudeš trávit čas.
Jestli ti pomíjivost života pomáhá od úzkosti,
proč tě trápí dočasnost přátelství?
Jo, to máš pravdu.
To je ale dilema, sám...
Všichni asi hledají něco trvalého,
přestože právě pomíjivost dělá život zajímavým.
Trvalost asi hledáme marně, ale dodává nám naději.
Nejspíš i proto mám inkoskvrny.
Dodávají mi pocit zvěčnění zážitků, na které nechci zapomenout.
- Kolik jich vlastně máš? - Šest.
Tři mám ráda, dvou lituju
a o jedné vím, že jsem za ni platila, ale nemůžu ji najít.
Máš i oblíbenou?
Asi tuhle.
Tu mám ze studia meteorologie na naučinstituci.
Protože přes dešťová mračna nevidíš hvězdu?
Protože v dešti je spousta krásy.
A na mou obranu, to léto strašně často pršelo.
Ale stejně sis mohla vybrat hvězdu.
Radši jsem připravená na déšť.
Co když žádný nepřijde?
Časem vždycky přijít musí. Potřebujeme to k přežití.
Ukážu životodárcům, že se pletou. Můžu se živit hromadou věcí.
Najdu práci na tomhle veletrhu.
Vypadáte jako bytost, co chce organizovat cesty po Kouli!
Platíme neomezenou zásobou marmeládek.
Ne, díky.
Láká vás sedět před zářícím přístrojem a cvakat na čísla?
- Možná jo. - Otestujeme vaši rychlost.
ČX
ČAU
Jo, dobře. Díky.
- Nechceš taky inkoskvrnu? - Radši bych se vyjádřil jinak.
Třeba zpěvem, tancem nebo keramikou.
A umíš zpívat, tančit nebo vyrábět keramiku?
Ještě ne, ale až tak velké obavy z inkoskvrny mám.
Jsi zajímavá bytost.
A myslím to tak, že jsi jedinečný.
Díky.
Tvůj popis inkoskvrn mě zaujal. Líbí se mi, že zachycují okamžik.
Takže i když nějaké později lituješ, vždycky ti připomíná, co tě k ní přivedlo.
To dobré i to zlé.
- Ano. - Zachycují tvůj život.
Přesně!
Pořídíš si inkoskvrnu na památku toho, žes sebral kuráž na pořízení inkoskvrny?
Radši ne.
Ale zvážil bych to, jestli tím prodloužím náš společný čas.
Zkusme to. Umím si něco představit třeba tady na tvém údu.
Třeba saponátník.
Haha.
Co? Nemáš saponátník rád?
- Vítej! Třeseš rád svými údy? - Ano.
A děláš to rád v zástupu dalších bytostí
na různých oslavách?
Možná.
Tak se předveď.
- Teď? - Jo, stačí lehce.
Zapracuj na tom.
Životodárci asi měli pravdu.
Jsem jak přesuvník, co nikdy nestaví.
Mý slova k sobě sednou, jako když je přilepí.
Co?
Jsou jak z lepivce. Freestyle dávám levou zadní.
Jsem rapující bůh, mýmu životodárci to řekni.
- To je fakt dobrý. - Jo.
Já to teď převezmu a hezky doladím.
Tuhle improvizaci zas o něco vylepším.
Den dvojstínu je tu, neuhneš pohledem? Pokocháme se spolu výhledem.
Pěkný rým!
Dvojverší!
Medailon jméno mý.
Jsem mistr v básnění.
Rým, dva, tři, na tisíc jich znám. Teď tady veršuju a kámoše objímám.
Další rým hledám a hele, už ho mám!
- VERŠUJ! - M
Mám nervy na pochodu.
Netuším, co dělat budu.
Snad pomůže, když veršovat svedu.
- Do toho, bytosti. - Ukaž se!
A další nápad mám.
Může za něj... krám.
Kde mi ho prodali.
- Začal dobře. - Příště to vyjde.
- Fajn první sloka. - Snažil ses.
To je hlavní.
Už to mám. Už vím, co chci dělat.
Chci volně veršovat.
- Volně veršovat? Co to znamená? - Cože?
To se něco poví, pak něco, co podobně zní,
a je to jak šifra, v níž všechna slova něco tají.
Zkusil jsem kdeco, ale šlo to bídně.
Jako by nic na světě nebylo pro mě.
Až v tomhle jsem se našel. Celou noc bych to vydržel.
Už vím, co je ten můj úděl.
Takže recitování?
- Zdrav. - Zdrav.
Zdrav.
Ty jsi ten talent z parku.
- Jo? - Vážně?
Jo, ohromil tam celý dav bytostí.
Díky, že to říkáte.
Bál jsem se, že nenajdu nic, co by mi šlo.
A závěr jsem stejně zkazil.
Tento zmatečný rozhovor dokončíme později.
Co byste chtěli?
Můj kamarád by si moc rád pořídil svou první inkoskvrnu.
Jen jsem jí vyhověl, aby se mnou strávila víc času.
To je obvyklá výmluva, která k nám přivádí hodně zákazníků.
Ano. Co třeba nějaký pěkný výjev na bedra?
To teď vážně letí.
Cítím se zavalený záplavou nových možností.
To by měl slyšet i můj potomek.
Cítím se zavalený záplavou nových možností.
Já taky! Těším se, až objevím plný rozsah svých schopností.
To mi asi nevyšlo.
Promiň, nemusíš mít žádnou inkoskvrnu.
Chtěla jsem sem jít, protože ses o ně vážně zajímal.
Nechtěla jsem tě vynervovat.
V pohodě, já nějakou chci. Na památku našeho společného dne.
Asi zvláštní prosba,
ale vytvořil byste mi inkoskvrnu růžového brnivce se saponátníkem v tlamě?
Měli jsme už mnohem podivnější objednávky.
Brnivec představuje čas, který jsem promarnil obavami z možné budoucnosti,
místo abych se zaměřil na přítomnost.
A ten saponátník?
Nevím, asi mi připomíná, že některé věci v životě jsou prostě fuj.
Ale ani ty nejsou trvalé.
Dík za ten nový pohled na věc.
Neuvěřitelně to bolí.
Nebojte, ani bolest není navždycky. Na rozdíl od mé práce v tomhle salonu.
Vím, že mi do toho nic není,
ale ani život není navždycky, tak bys měl dělat něco, co tě baví.
Poslechni ji, je chyt...
Pardon. Zaposlouchal jsem se.
Můžeš nám vysvětlit, co přesně to chceš dělat?
Životodárci to nepochopí.
Rád jsem vám to řekl, ale teď mě to i trápí.
Tahle práce je cool, jenže mě nevábí.
Ne že by to bylo hloupý, jen to pro mě prostě není.
Teda, to se povedlo.
Co kdybych tančil, jak sám pískám?
Teda jen obrazně, v údotřasu nevynikám.
Láká mě jít cestou vyšlapanou.
Ale trpělivost jde stranou. Zvláštní pocity ve mně planou.
Teda.
Musím říct, že takový den jsem si ráno vůbec nepředstavovala.
Mě příjemně překvapil.
Mě taky.
Máš v plánu navštívit ještě další místa?
Ne, musím jít nakrmit brnivce,
než mě potrestá ošklivými pohledy.
Nevadilo by ti, kdybych tě dál doprovázel?
Určitě ne.
Potřebuje od nás vítr do plachet.
Našel si něco, co ho zajímá. Jen ať ty vody prozkoumá.
Máš pravdu. Ale kdo bude pokračovat v našich tradicích?
Nic není navždycky.
Třeba se časem vrátí do našeho salonu
a třeba bude pokračovat vlastní cestou
a salon přestane existovat, to nevíme.
Ale je to dobrá bytost a zaslouží si naši podporu.
Já vím.
Jsi dobrá životodárkyně.
A ty jsi dobrý životodárce.
Tvoje vášeň druhé inspiruje k hledání své vlastní.
Dnešek jsem si s tebou vážně užil.
Nápodobně.
Nechtěla by sis někdy vyrazit zase?
Třeba na opravdové rande do planetária na Den dvojstínu?
To bych moc ráda.
- Co je? - Já věděl, že se mi to splní.
Ahoj zítra.
- Čerstvá skvrna. - Promiň.
Popravdě, celý den jsem čekala, až mě pozveš na rande.
Kdo by řekl, že si ještě předtím pořídíš inkoskvrnu?
Stála i za tu bolest.
Potomku, můžeme si promluvit?
Jenom na chvilku.
Chci ti něco ukázat.
VERŠUJ CELOU NOC
To jsi udělal teď?
Jo, přesně tak.
Potomku, sdělování příběhů prostřednictvím umění mi není cizí.
A chci, aby ses o svůj příběh podělil úplně se všemi.
Jestli je pronášení slov s podobným rytmem a zakončením
tvoje preferovaná metoda, tak by ses jí měl držet.
A co práce tady v salonu?
Můžeš se vrátit, když budeš chtít.
To se asi nestane.
Ale kdyby ano, můžeš.
Podle mě to vážně nehrozí.
Důležitá je ta část, že máš dveře otevřené.
Díky, životodárce.
Za všechny ty oběhy, co bytostem pomáhám vyprávět příběhy,
jsem se naučil důležitou věc.
Že inkoskvrnu máme krýt před hvězdou a dvakrát denně mýt.
Ty jsi poslouchal.
Říkáš to každému asi tak dvacetkrát.
Máš pravdu.
Ale to jsem na mysli neměl.
Jak tak s příběhy pomáhám ostatním,
došlo mi, že nejdůležitější je příběh, který vyprávíme sami sobě.
A já chci, aby v tvém stálo, že můžeš dělat cokoli a být kýmkoli.
Posedíš se mnou, než dokončím tuhle skvrnu?
Víš co, životodárce? Co kdybych ji dokončil já?
Jedině jestli chceš.
Tak.
Je to nepříjemné!
Je dokonalá.
Vidíte?
Nejste rádi, že se tím nebudu živit?
Překlad titulků: Růžena Svobodová