Преди много обиколки
нашите супер-суперживотодатели открили, че можем
да рисуваме по себе си образи и символи, които да не се изтриват.
За да отблъскваме съмнителни духове.
Заради някого, когото харесваме.
Или след като сме били на екзотичен остров през ваканцията.
САЛОН ЗА КОЖНО МАСТИЛО 100-ГОДИШНА ТРАДИЦИЯ
Подобно доверие е чест.
Един ден ти ще продължиш традицията.
Вече си на табелата.
ЖИВОТОДАТЕЛИ И ПОТОМЪК
Знаем, че ще пазиш семейната традиция.
Това е нашето Кълбо - леко наклонено, обикалящо звезда.
В живота смисъл търсим ние.
Колкото и странности да крие.
Знаем, че ни има.
Но не знаем докога, време не губи.
Всякакви емоции усети.
На планетата опасна куриози намери.
Странното тепърва предстои.
ПО ПОРЕДИЦАТА НА НЕЙТАН ПАЙЛ
- Извинения. - Здрасти.
Здрасти!
С нормален глас. Здрасти.
До Какаовия остров ли ще ходиш?
Не. Може би. Не знам. Кандидатствам в учебна институция там.
Но ти знаеш толкова много. Какво има да учиш?
Те имат една от най-добрите програми по гостоприемство.
Но едва ли ще ме приемат. Ти защо си тук?
Обмислях нова книга за четене.
"Случайна среща прераства във влюбване."
Колко романтично!
Да, в живота не става така,
но това ме окрилява, че може и аз да срещна същество някой ден.
Всички се надяваме. Защо ли е толкова трудно?
Толкова сме самовглъбени и уплашени, направо да повърнеш.
Ами аз ще вървя.
Трябва да ида до автомата за парични знаци да видя колко имам.
Звучи приятно. Дано са ти останали много парични знаци.
Зает ли си? Искаш ли да ме придружиш?
Да, искам.
Така, действаме точно и внимателно.
Дори перманентното изкуство
може да се преправи в друга перманентна рисунка.
БЕЗКРАЙНИ ОСЕЗАНИЯ
И готово.
Никаква пряка звездна светлина. Почиствай петното два пъти на ден.
- Какво има, малкото ми? - Нищо.
Животодателят усеща кога нещо не е наред с потомъка му.
- Просто не ми се кисне тук. - Ясно, разбирам.
Може да намалим часовете ти за седмицата,
за да имаш повече време за същества с твоя брой обиколки.
Стига да не дишате приятна отрова зад магазина.
Имах предвид, че не искам бизнеса. Не ми се рисуват мастилени петна.
Май ми е влязла вода по време на стоящото изплакване.
Чу ми се, че не искаш да рисуваш мастилени петна.
Този салон е от историческо значение за Съществово.
Рисували сме петна за най-важните събития в този град.
Това същество е спечелило най-първото тичане за издръжливост в този град,
а моят супер-суперживотодател му е нарисувал петното за постижението.
Кажи му за този, скъпи.
Беше прекалил със сладката отрова и пожела това странно петно.
А ние го изобразихме артистично.
Като гледам молбата, това направо е приятна гледка.
Знам, че на вас ви е важно, но аз не проявявам интерес.
- Извинения. - Няма нужда, потомъко.
Но няма и измъкване.
Сериозно ли ще напуснеш?
Ако трябва. По принцип харесвам работата си.
Доходът е адекватен и мога да ям каквото искам от пода,
ако е престояло над пет секунди, но да.
Разбирам.
- Стига да ме приемат. - Ще те приемат.
Имаш много опит. И страхотна работна етика.
Никога не забравяш, че мразя мито листо.
Благодарност, но не възлагам големи надежди,
за да не се разочаровам.
Още една разлика между нас. Освен че харесваш вибриращи твари,
а на мен ми прилошава от страх.
Аз се уча да мисля позитивно.
Така постепенно започваш да виждаш хубавото във всичко.
Днес нямам голяма заетост. Може ли да те придружа още?
Разбира се, а и да довършим разговора.
Не е ли по-добре приятна изненада, отколкото често разочарование?
Животодателят ми беше пътуващ продавач и често се местехме.
Имах два варианта.
Да тъгувам, че изоставям приятелите си и учебните институции,
или да се радвам на новите същества и новите места.
Избирах да съм щастлив.
Но пък винаги напусках аз.
Любимо същество не ме е оставяло и чувството е малко странно.
А как се озова в Съществово?
Прехвърлиха сестра ми тук по работа и каза, че е зелено.
Последвах я, защото озеленяването ми е страст.
Това ли работиш?
Не, продавам обитания, но само докато пробия в озеленяването.
Ще поостанеш ли, или ще поемеш към нови места?
Май ще поостана.
Оказа се, че ми е приятно да виждам някои същества всеки ден.
Например теб.
Сприятелих се и с най-новия ти подчинен. Няма много умения, но е духовит.
Меко казано.
Мисля да си пожелая нещо. Според теб ще се сбъдне ли?
Питаш ме дали хвърлянето на пара в басейн с течност
може магически да превърне мислите в реалност?
Не вярвам.
Аз пък вярвам.
Не разбирам.
Посветих всичките си обиколки на това да му осигуря бъдеще,
а сега все едно ме зашлевиха през лицето.
МАСТИЛЕНИТЕ ПЕТНА
- Затова исках да имаме повече потомци. - Спокойно.
Ако не му се работи тук, да го изслушаме.
- А с какво ще се занимава? - Питай него.
И не повишавай тон, като не чуеш каквото искаш.
Здрасти, потомъко.
- Помисли ли над разговора ни? - Не съм си променил мнението.
Не искам да работя тук.
Не ме бива да рисувам мастилени петна и не ми харесва.
Ще повиша тон, защото не това исках да чуя!
Защо не искаш да работя нещо, което ме пали?
Работата не е запалка!
ХРАНОМАГАЗИН
- Колко най-дълго си живял на едно място? - Около две обиколки.
Само?
- Често си се местил. - Свиква се.
Даваш си сметка, че всичко е временно и накрая погиваш.
Това позитивно мислене ли е? Не мога да определя.
Май да.
Това, че животът е мимолетен, намалява тревогите ми.
Така виждам добрата страна на настоящето.
Не ти личеше, като боядиса вибриращата ми твар розова.
- Да, някои неща още ме тревожат. - Кои например?
Че без да искам мога да те откажа да прекарваш време с мен.
Щом мимолетното те радва,
защо се тревожиш колко ще продължи приятелството ни?
Да, права си.
Труден въпрос.
Всички искат нещо постоянно,
а всъщност преходността прави живота интересен.
Колкото и да е странно, точно това ни дава надежда.
Затова си направих мастилените петна.
Те са спомен за нещо, което не искам да забравя.
- Колко мастилени петна имаш? - Шест.
Три ми харесват, за две съжалявам, а за едно платих, но не го намирам.
- Имаш ли любимо? - Много харесвам това.
Направих си го, докато още учех метеорология.
Защото първо виждаш дъждовните облаци, а после звездата?
Защото дъждът е нещо красиво. А и онова лято постоянно валеше.
Защо не поиска да ти нарисуват звездата?
- Да съм подготвена, ако завали. - А ако не завали?
Рано или късно трябва. Дъждът е нужен за оцеляването ни.
Ще покажа на нашите, че грешат.
Мога да работя нещо друго. И ще го избера на този панаир.
Искате ли да пращате съществата на пътешествия по цялото кълбо?
- Плащаме с малки пакетчета конфитюр. - Не, благодаря.
Искате ли да седите пред светещ екран и да въвеждате цифри?
- Да, може. - Да видим колко сте бърз.
ЗД
ЗДР
Да. Благодаря.
- Ти искаш ли мастилено петно? - Аз се изразявам чрез друго.
Пеене, танци, грънчарство.
Правиш ли нещо от изброеното?
Засега не. Представи си, щом даже тях не смея.
Ти си интересно същество. Имам предвид, че си уникален.
Благодаря.
Заинтригува ме с мастилените петна.
Че запечатват миг от вечността.
И да съжалиш за мига, помниш обстоятелствата, довели до него.
- Добър или лош, това е етап от живота ти. - Да. Именно!
Е, искаш ли да си направиш едно, да проличи, че не те е страх?
По-скоро не.
Но ще си помисля, ако така ще прекарам още време с теб.
Да видим къде. Може на този крайник, ето тук.
Мито листо?
Да не мразиш мито листо?
- Здрасти. Обичате ли да размятате крайници? - Да.
А искате ли да ги размятате с други същества на събития?
- Може би. - Дайте да ви видя.
- Сега ли? - Да, изтанцувайте ни нещичко.
Далеч от целта.
Нашите бяха прави.
Вечно съм в движение, нонстоп в машината.
Вадя рими, избухва дружината.
Какво?
Влече ме.
Свободният ми стил е показателен. Някой да каже на животодателя.
- Много ми хареса. - Да.
Ще хвана римата и ще я подобря.
Импровизираният ритъм направо заспа.
Има Засенчване, ако го понесеш. Ще ти помогна магията да разбереш.
Яко!
Сега куплети.
Вижте медала.
С вкус и преди съм блестяла.
Една, две, три, хиляда. Римите в целта попадат.
Дано и тази ви допада.
РИМУВАЙ!!
Аз се притеснявам, че цел не притежавам.
Дали да не опитам на рими да разчитам?
- Браво, същество. - Само така.
А, и друга мисъл.
Която има смисъл.
Така де.
- Почна добре. - Другия път ще стане.
- Як първи куплет. - Раздаде се.
Това е важното.
Разбрах! Знам какво искам да правя.
Искам да римувам.
- Какво? - Как така?
Казваш нещо, нещо и рима на нещо.
Като пъзел с 10 милиона думи за нещо.
С другото се изтезавам. Мислех, че за нищо не ставам.
На римите се наслаждавам. С това трябва да се занимавам.
Това стихотворение ли беше?
- Здравейте. - Здрасти.
Здрасти.
Ти си талантливото същество от парка.
- Нима? - Така ли?
- Да, впечатли цялата тълпа. - Много сте мили.
Тревожех се, че може да не съм добър в нищо.
Малко оплесках края.
След малко ще довършим този странен разговор.
С какво да помогнем?
Този приятел се вълнува за първото си мастилено петно.
Навих се само за да прекарам повече време с нея.
Често извинение. Постоянно ни носи нови клиенти.
Може да ти нарисуваме нещо на кръста. Сега всички там си правят.
Каква интересна възможност.
Я по-високо, да чуе и потомъкът ми?
Каква интересна възможност.
И според мен! Нямам търпение да пробвам пак.
Получи се обратен ефект.
Извинявай. Не го прави, ако не искаш.
Доведох те, защото ми се стори заинтригуван.
Не исках да те тревожа още повече.
Ще го направя, за да ознаменувам времето ни заедно.
Ще прозвучи странно,
но може ли да изобразите розова вибрираща твар с мито листо в устата?
И по-странни неща са ни искали.
Розовата твар символизира времето, което изгубих в тревоги какво ще стане,
вместо да се радвам на момента.
А защо мито листо?
Да ми напомня, че някои неща просто са гадни.
Но дори и гадните неща са временни.
Благодарност, че ми даде нова гледна точка.
Това много боли.
Спокойно, за малко е. За разлика от работенето ми тук.
Сигурно не бива да се меся,
но животът е кратък, избери си работа, която харесваш.
Чуйте я само. Много е...
Извинете. Заслушах се в думите й.
Ще ни обясниш ли пак с какво искаш да се занимаваш?
Сам се наказах. Съжалявам, че им разказах.
Рисуването е яко, но не съм му фен. Знам си, просто не е за мен.
Еха, добре стана.
Ами ако искам свой път в живота?
Пробвах, танците не са.
По утъпкания път е лесно.
Но не е честно. Какво чувствам ви е неизвестно.
Еха!
Да си призная, не очаквах денят да протече така.
- Аз се изненадах приятно. - И аз.
Ще ходиш ли още някъде?
Не, трябва да нахраня вибриращата твар, иначе ще ме гледа лошо.
- Може ли да повървя с теб? - Разбира се.
Не бива да пречим на мечтите му.
Намерил е нещо, което харесва. Да го подкрепим.
Права си. Но кой ще продължи традициите ни?
Нищо не е вечно. Може един ден сам да се върне.
Или да продължи по друг път и салонът да затвори, кой знае.
Но той е добро същество и заслужава подкрепата ни.
Знам.
- Ти си добър животодател. - И ти.
Вдъхновяваш всички да търсят себе си.
- Днес прекарах много приятно. - И аз.
Искаш ли да излезем пак някой път?
На истинска среща в планетариума в деня на Засенчването?
С удоволствие.
- Какво? - Знаех си, че желанието ми ще се сбъдне.
До утре.
- Полека, боли. - Извинявай.
Знаеш ли, цял ден чакам да ме поканиш официално на среща.
И до последно не вярвах, че ще си нарисуваш петно.
Струваше си болката.
Потомъко, може ли?
Само за момент.
Искам да ти покажа нещо.
РИМУВАЙ ЦЯЛА НОЩ
- Сега ли си го направи? - Да.
Аз вярвам, че изкуството е наше продължение.
Искам и ти да споделяш своето изкуство със света.
Ако да изговаряш думи със сходни крайни срички
е твоят начин, добре.
- А работата в салона? - Можеш да се върнеш, ако искаш.
Едва ли ще искам.
- Но можеш, ако искаш. - Няма да искам.
Както се казва "винаги си добре дошъл".
Благодаря.
За толкова обиколки и рисуване научих важен урок.
"Никаква пряка светлина и почиствайте два пъти на ден".
Слушал си.
Казваш го на всеки по 20 пъти.
Така е. Но нямах него предвид.
Това, което правим за другите, изразява и собствената ни същност.
Искам да усещаш, че пред теб няма пречки.
Ще поседиш ли с мен, докато довърша това петно?
Искаш ли аз да го довърша?
Само ако ти искаш.
Добре.
Усещането не е приятно.
Идеално.
Видя ли?
Не се ли радваш, че професията се отървава от мен?
Превод на субтитрите Северина Цанкова