Усі люблять співати в душі або на самоті в колісному апараті.
Я небезпечна істота
Але виступ перед публікою викликає інші емоції,
зазвичай це згубне коло мужності…
Я це вмію.
…надмірної впевненості…
Тільки я так умію.
…і зніяковіння.
Я цього не вмію.
Захват від виходу на сцену
живиться перспективою грандіозного успіху.
Мене люблять. Мені аплодують стоячи.
Або грандіозного провалу.
Я зараз помру.
Публічний виступ передбачає ризик емоційної катастрофи.
Але тих, хто охоче нехтує цим ризиком
і демонструє на сцені свою вразливість,
можливо, чекає незрівнянна радість.
Ось наша куля З маленьким нахилом осі
Що обертається навколо зірки
Ми знаходимо сенс у житті
Хтось – у дуже дивних заняттях
Нам лише відомо, що ми існуємо
Але це довго не триватиме Тож краще взутися
Радість і смуток, відвага та страх
Допитливість і злість На планеті, де повно небезпеки
І звідси все здається Ще дивнішим
ЧУДЕРНАЦЬКА ПЛАНЕТА
ЗА МОТИВАМИ ЦИКЛУ КНИЖОК НАТАНА В. ПАЙЛА
Ого! Оце мелодія!
Ти професійно займаєшся музикою?
Ні. Ви влаштували засідку, щоб мене злякати?
Іноді я приходжу сюди вдень,
і юні істоти засипають мене піском.
Мене заспокоює його вага.
Чому ти граєш музику на пляжі?
Це – одне з небагатьох місць, де мені комфортно грати,
бо я не здатен виступати перед іншими істотами.
Ми щойно з'ясували, що це не так. У тебе є талант.
Продемонструй його на щорічному шоу талантів у моєму ресторані.
Якщо я про це поміркую, ви обіцяєте не робити засідок?
Так. Якщо побачиш мене в засідці – це не я, а двійник.
«ОБЕРЕЖНО»
Ваше замовлення. Здається.
Клас. Прикольно, що ти твориш нове.
Візьмете ввечері участь у шоу талантів?
Я інженер-будівельник.
Мій талант – зробити так, щоб ваш ресторан не впав з кручі.
Отакі жарти й розповісте.
Моя мета – кожного оберту
переконати когось нового продемонструвати талант.
Я допомагаю з оздобленням лише за безплатний сніданок.
Колись ви погодитеся.
А чому мене безплатно не годують?
Чого він такий затятий на тому, щоб інші показали талант?
Він такий, відколи я його знаю.
Він постійно хоче довести, що я – жонглер.
Бо ти – жонглер.
-Бачите? -Майже вдалося.
Може, не всі істоти мають що показати.
Може. Якщо у вас і є талант, то це точно не малювання плакатів.
ПОКАЖІТЬ СВІЙ НАДМІРНИЙ ТАЛАНТ
Як на мене – симпатично.
Гей. Мій улюблений народько.
Я твій єдиний народько.
Вибач. Прозвучало похмуріше, ніж планувалося.
Інша народька посміялася б, якби була тут.
Але, як ти зазначив, інша народька вмерла.
Ой. Співчуваю.
Багато років тому. Це наша терапія.
Я вас не осуджую.
Останнім часом я багато про неї думав
і вважаю, що мій обов'язок перед нею
і перед тобою – виступити на публіці.
Вона цього завжди хотіла. І точно хотіла б, щоб ти знову спробував.
Вона думала, що це потішило б істот.
Не хочу вас підвести ще раз.
Але я отримав запрошення на участь у шоу талантів.
Думаєш, це – знак?
Звідки в тебе це запрошення?
Мені його дав один моторошний тип, що виліз із піску.
Який ще тобі потрібен знак?
Зробиш так – і перенавантажиш всю систему.
Не кажи мені, що робити з прожекторами в моєму ж ресторані.
Не бійся, я впорядкую створений тобою хаос.
Я й не боялася.
Це – сюди. Неправильно. Виправляємо й… знов неправильно.
Ось як потрібно.
Якесь воно сумнівне.
Надіюся, той сніданок був вартий зіпсованого шоу.
Якби ти правильно під'єднав електрику, такого б не сталося.
Ваше невміння працювати в команді занурило наше шоу в темряву.
Негайно все полагодьте.
-Це її помилка. -Він наплутав.
Або працюйте разом, або ідіть працюйте деінде.
Ви обоє – талановиті істоти.
Щось придумаєте.
Управління – це моє суть.
А я тут не працюю.
Правда. Можу попросити, щоб тебе перевели.
Ні. Таємниця тріщини наділяє сенсом моє життя.
Є над чим подумати.
-Завжди важко. -Я не можу так працювати.
Як проводити шоу талантів, якщо нема електрики?
Це не проблема. Можна ввімкнути запасний генератор.
А є запасний генератор? Нащо ж ви послали їх лагодити мережу?
Треба ж було зрештою її полагодити.
А для них це чудова можливість навчитися співпрацювати.
А їм вдасться це зробити?
От і дізнаємося.
ШОУ ТАЛАНТІВ!
-Ти послухав мене! -Прошу, не робіть так.
Я дуже радий, що ти покажеш свій талант! Як назвати твій виступ?
Я ще не знаю.
Цікава назва. І – доречна. Це добре.
Ні… Тобто, я…
Багато тутешніх істот ставляться до мене, як до наставника.
Знаю, я буваю різкий, та коли трапляється нагода,
я люблю підштовхувати істот у потрібному напрямку.
Надіюся не з цієї скелі.
А мене таки треба підштовхнути.
Нам усім це іноді треба. Почнімо.
Я й не знала, що тут є таке приміщення.
А я бачив його на кресленнях.
Авжеж бачив.
Вибачення. Я про це місце знаю значно більше ніж ви.
Це нам не допоможе, але це правда.
А це обнадіює.
Чудово. Дуже хочу скоріше впоратися з цим завданням.
І я теж. Цей блок, здається, в робочому стані.
Відстежимо, до чого він під'єднаний.
Нарешті поміч. Вдячність.
Нагадати тобі, що ми опинилися в цій ситуації через твою допомогу?
Який зв'язок між цією шахтою й темними тріщинами?
-Покінчімо з цим. -Цього на кресленнях не було.
-Ідеш? -Я заінтригований.
Неправда. Я бачу, що тобі страшно.
Ти мене розкусила. Моя робота – уникати небезпеки, а не шукати її.
Якщо я можу спуститися в цю безодню, то й ти можеш.
Гаразд.
Гаразд. Я зможу.
От дурень.
Нащо ми тут?
Я хочу підштовхнути тебе до вечірнього виступу на сцені.
Для цього треба відточити необхідні навички.
Завдання, які я дам, навчать тебе необхідних навичок
для виступу перед публікою.
Спочатку ти мусиш помити всі ці тарілки. Ідеально!
Але… хіба це допоможе з виступом?
Авжеж!
Менше розмов, більше миття.
Страва перевариться, якщо не викладу.
Оце так. Безкоштовна їжа.
Зосередься на недоїдках. Стань краном.
Я не розумію.
І я не розумію.
Зосередься.
Трохи переcтарався.
Друге завдання – оголошувати замовлення клієнтів кухарю,
коли їх приносить офіціант.
З цим неможливо не впоратися.
Я хочу миску крохмалю зі шматком шоколаду… Жах.
Ми не осуджуємо дивних смаків клієнтів.
КРОХМАЛЬ
І ще: говори голосніше.
Мені так ніяково.
Ніяковість – цеглина в будівлі успіху.
Миска листя. Поменше заправки.
Вкладай душу.
Говори так, наче ця істота вмре без миски листя.
Смажена картопля. На дуже великому вогні?
Цього я теж не розумію. Але ти – молодець.
Шари тіста, а між ними – начинка
Спуск був таким небезпечним, як я очікував.
Вражає.
Вражає, але милування камінням не пришвидшить повернення в ресторан.
Напрочуд важко підняти.
Маленький, але такий важкий. Цікаво.
Обережно!
Я мав рацію! Я ледь не загинув.
Моя кров'яна помпа качає, як скажена.
Це було жахливо!
І зараз жахливо, бо, схоже, нам перекрило дорогу назад.
Отже, треба йти вздовж проводу в невідомість.
Або загинути.
Я ще ніколи так не боявся, але почуваюся живішим, ніж будь-коли.
Це сумно, але я згодна.
Краще б істоти почувалися найживішими не тоді, коли їм загрожує загибель.
Це значить, що ми нещасливі?
Може, я це кажу, бо нас ледь не розчавило,
але іноді я брешу собі про те, що почуваю.
Іноді я такий самий нестабільний, як і будівлі, які вивчаю.
Іноді мені здається, що я дію автоматично,
і не вирішую сама.
Я завжди ставила ресторан вище власних бажань і потреб.
Цікаво, що нас учать бути відвертими з іншими,
та з собою нам важко бути чесними.
Важко. У процесі еволюції істоти навчилися ставити чесність
з іншими вище за чесність з собою.
То які ж у тебе бажання й потреби?
Я вже й не знаю. Але вони точно не задоволені.
Схоже, ми обоє вперлися в стіну на своєму шляху.
Стіни – це підлога, по якій треба навчитися ходити.
Третє завдання – подавати замовлення на тарілках, які ти вимив.
Однак я не скажу тобі, хто що замовив,
тож ти мусиш проспівати замовлення, щоб дізнатися. Це наче виступ.
Буде важко. Але я спробую.
Хто замовляв…
Хто замовляв миску крохмалю Зі шматком шоколаду?
-Не я. -Це я замовив.
Здається, гидота
Не критикуйте, не куштуючи.
Ще є картопля Смажена на великому вогні
А це як?
Не знаю. Теж цікаво
Це моє. Хочете покуштувати?
Так, хотів би А хто замовляв…
Смачненьке листя?
Ось. Надіюся, вам смакуватиме
Там є заправка?
Я двічі перевірив. Нема
Дякую. У мене алергія.
А ще – шари тіста з начинкою
Чиє це? Відгукніться.
Це для мене.
Справді? Слава Лорбу.
Нарешті я закінчив
Ти готовий.
Думаєте, я таки можу виступити?
Здається, я готовий хіба що працювати в «Обережно».
Було б нечесно не сказати, що в нас бракує персоналу,
й допомога потрібна.
Та я вважаю, що це також підготувало тебе до виступу.
Мабуть, я справді краще співаю в умовах стресу.
А ще ти досить добре миєш посуд.
Міг би й краще.
Лорбе мій, який гарний.
Бачу, тобі дуже подобаються каменюки.
Ще одна темна тріщина.
Припускаю, що це створили інтелектуально вищі істоти.
Типу, з зовнішньої безодні?
Їхнє існування не доведено.
Думаю, вони існують.
Мабуть, створена цими істотами машина видобуває електрику з цього моноліту
й подає її в «Обережно».
Ясно. То як нам відновити постачання?
Схоже, деякі проводи від'єдналися
від розеток на моноліті.
Треба якось їх під'єднати.
Цей кручений – сюди.
Як під'єднати останні?
Я спробую туди вилізти,
та навряд чи подужаю з проводами в руках.
Дай свої ножні трубки.
Я знімаю ножні трубки лише заради особливих істот.
Ти хочеш виконати це завдання чи ні?
Ось.
Це страховка?
Ні.
Думала, твоя робота – відвертати небезпеку.
Я зрозумів, що в моїй роботі потрібно трохи небезпеки.
Ти молодець!
Тримаю. Ти зможеш.
-Ти змогла! -Ти мене врятував. Вдячність.
Я був тобі винен.
Це не звуки машини, так?
У мене талант – усе куштувати. Дайте щось спробувати.
Мої ножні трубки!
Я їх покуштую.
Справді? Фу.
Солоні.
З таким важко змагатися.
Але ти зможеш.
А якщо ні – навряд чи ти когось тут підведеш.
Твоя черга, друже.
О, ні.
Мої вуха!
Я не можу.
Усе добре.
Хочеш, покуштую твою гітару?
Тікаймо.
Зловісні знаки.
Твоя правда. Це жахливо.
Так. Але ми відкриваємо нове. Наприклад, цю мапу.
Ти в стані шоку?
Можливо. Але я, схоже, знайшов вихід. За мною.
На мапі вказано ще один тунель, але я його не бачу.
Мабуть, стіни – справді підлога, по якій слід навчитися ходити.
О Лорбе, це божевілля.
Мусимо допомогти одне одному
спуститися в цю шахту.
-Кажи. -Стань до мене спиною
і схопися за мене руками.
Упремося ногами в стіни й спускатимемося крок за кроком,
притиснувшись спинами.
Упирайся дужче!
Я ще не відчувала життя так яскраво.
Крок.
Вибач, що змусив виступати.
Я провалився не через ваші добрі й нестандартні настанови.
Я люблю заохочувати інших,
та іноді надто на них тисну.
Ні, ні. Саме так чинила моя партнерка.
Хотіла, щоб я ділився талантом з іншими істотами.
-Думала, що це їх потішить. -Вона була мудра.
Так, мудра. Коли вона вмерла,
я хотів ушанувати її пам'ять виступом для класу нащадка.
Нащадок так радів,
що розповів усім, який це буде чудовий виступ.
Певно, він не був чудовий?
Я довів юних істот до сліз.
Як?
Заспівав пісню «Істоти, які їдять істот, які їдять істот».
Я хотів їх просвітити.
Те, що ти обрав цю пісню, означає, що ти особливий.
Навряд чи інша істота обрала б таку.
Може, вона дещо непідходяща для такої публіки,
але ж вразила їх до сліз.
Я стара, жвава та яскрава істота.
Я багато що в житті бачив,
та не перестаю дивуватися одній речі.
Як сильно ми одне від одного відрізняємося.
Що оберту я проводжу це шоу, щоб порадіти красі відмінності.
Щороку я помічаю щось таке, чого раніше не бачив.
І коли я слухав твою пісню з-під товщі піску,
почувався, як листок на вітру, що повільно танцює вночі.
Це зі мною таке було вперше в житті.
Я хотів зберегти це почуття
й поділитися ним з нашими друзями в «Обережно».
Надіюся, ти розумієш.
Розумію. Ви допомогли мені повірити, що я можу виступати.
Я хочу спробувати ще раз. Хоч невдачі мене розохочують.
Я підвів свою партнерку й нащадка, а тепер – і вас.
Я не можу виступати перед іншими істотами.
Увесь цей час ти виступав переді мною.
Мабуть, так.
І для мене.
Може, продовжите мотиваційну розмову в залі?
Вибачення.
Хвилинку.
Якщо вже ти не соромишся виступати переді мною,
може, я допоможу тобі на сцені?
Допоможу виступити так, що публіка вилетить в зовнішню безодню.
Що ви задумали?
-Доведеться впасти. -Буде боляче?
Напевно. Але доведеться.
-Раз, два, три, давай! -Я не погодилася!
Неймовірно, що ми досі живі.
Хтозна, скільки я ще витерплю.
Не слухай цей голос у голові.
Ми виконали завдання й виберемося звідси.
Ти і я. Нам це вдасться.
Вдячність. Здається на цій нікчемній мапі вказано, що вихід – там.
Ти коли-небудь таке бачив?
Таке мало хто бачив. Мабуть, це малюнки первісних істот.
Вивчу їх пізніше.
Як же далеко ми просунулися.
Далеко. Ми майже вдома. Не зупиняймося.
Нам вдалося.
Цей день жахав, але й дарував задоволення.
Це точно.
Тут стільки всього можна дізнатися. Навіть про самих себе.
Як-от зрозуміти, що ти керуєш життям більше, ніж думаєш.
Хіба що коли життю загрожує небезпека.
Ходімо?
Так. Відсвяткуємо успішне завершення пригоди,
дивлячись, як істоти роблять дивні речі на сцені.
Чудово!
-Дякую. -Це було прекрасно!
Захопливий виступ, друже.
Готовий?
Готовий.
Я знаю, що готовий.
-Нащо? -Довірся мені.
Із задоволенням представляю ваші вуха
й кров'яні помпи музичному таланту мого друга.
Прошу привітати «Я ще не знаю».
Почнеш, як будеш готовий.
Я не дуже добре почуваюся Коли виступаю перед багатьма
Найкраще я співаю для однієї істоти
Від стресу Моя кров'яна помпа тріпоче
Відколи я втратив свою половинку Я думав, що більше не співатиму
Хай тебе тут нема Ти все одно зі мною
Твій голос завжди Мене направляє
Я граю голосно, щоб ти почула Що я не боюся натовпу
Бо я роблю це не сам
-Ми тебе любимо! -Це було чудово.
-Геніально. -Гарно!
Я дуже тобою пишаюся.
Дякую, що повірив у мене.
Інша народька теж пишалася б. Якби не вмерла.
Щоб завершити путь, тобі треба зробити ще дві речі.
Прибрати зі столів і помити туалети.
-Я цього не робитиму. -Я мусив спробувати.
Ви вирішили проблему?
Про що це ви? Авжеж вирішили. Бо як би відбулося це шоу?
Ми під'єднали запасний генератор.
Що?
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко