Alle vesener liker å synge i dusjen eller alene i rullemaskinen sin.
Jeg er et farlig vesen
Men å opptre foran folk kan vekke andre følelser,
som svimlende tapperhet…
Jeg klarer det.
-…overdreven selvtillit… -Bare jeg klarer det.
-…og selvbevissthet. -Jeg klarer det ikke.
Spenningen av å gå på scenen
kommer av å vite at opptredenen kan bli en enorm suksess.
De elsker meg! De står og slår hendene mot hverandre.
Eller en enorm fiasko.
Dette føles som å omkomme.
Å opptre er en emosjonell risiko som kan ende katastrofalt.
Men for de som ser bort fra risikoen og viser sin sårbarhet på scenen,
venter muligheten for overjordisk glede.
Se vår kule Litt på skakke
I bane rundt en stjerne
Om livets mening kan vi snakke
Om ting som virker fjerne
Alt vi vet er at vi fins
Og det blir ikke lenge Så du må bare sko på foten slenge
Glede, tristhet, mot og frykt
Nysgjerrighet, sinne Mye fare å finne
Og famle rundt i blinde Fra nå
BASERT PÅ EN BOKSERIE
For en melodi.
Er du profesjonell musiker?
-Nei. Ventet du bare på å skremme meg? -Noen ganger kommer jeg hit på dagen
og lar unge vesener grave meg ned i sanden.
Vekten av sanden beroliger meg. Hvorfor spiller du musikk på stranda?
Det er et av få steder der jeg klarer å spille
fordi jeg ikke klarer å opptre foran andre vesener.
Nå vet vi begge at det ikke er sant. Du er talentfull.
Kan ikke du vise frem det på talentshowet i restauranten min?
Lover du å slutte å ligge på lur da?
Ja. Men om du ser noen ligge på lur, så er de ikke særlig lure.
FORSIKTIG NÅ
Bestillingen din. Tror jeg.
Kult å se at du gjør nye ting.
Skal du vise frem et skjult talent i kveld?
Jeg er byggingeniør. Talentet mitt er å hindre restauranten din i å falle.
Fortell sånne vitser.
Det er målet mitt hver omdreining
å få et nytt vesen til å dele gaven sin med oss.
Jeg hjelper bare fordi jeg får gratis frokost.
-Du blir med en dag. -Får ikke jeg gratis frokost?
Hvorfor er hen så opptatt av talenter?
Hen har vært sånn siden vi møttes. Hen tror jeg kan sjonglere.
Du kan det.
-Ser du? -Så nær.
Kanskje enkelte ikke har noe talent å dele.
Kanskje. Om du har et talent, så er det ikke å lage bannere.
OVERFLØDIGE TALENTER-SHOW
Jeg synes den er fin.
Hei. Min favoritt-livgiver.
Din eneste livgiver.
-Det var mørkere enn jeg mente. -Hen hadde ledd av det om hen var her.
Og som du sa, er hen ikke det fordi hen er død.
Usj. Så synd.
Det var lenge siden. Det er sånn vi håndterer det.
Jeg dømmer ikke.
Jeg har tenkt mye på hen i det siste, og…
jeg føler at… jeg skylder hen
og deg å prøve å opptre for andre vesener.
Hen ønsket alltid at du skulle gjøre det igjen.
-Hen trodde det ville gjøre vesener glade. -Jeg vil ikke skuffe dere igjen.
Jeg ble invitert til å opptre på et talentshow.
-Tror du det er et tegn? -Hvor kom denne invitasjonen fra?
En sandkryper kom opp av sanda og ga den til meg.
Du får ikke noe tydeligere tegn enn det.
Du overbelaster systemet sånn.
Ikke si hvordan jeg skal styre scenelysene mine.
Ta det med ro. Jeg ordner opp.
Jeg var ikke urolig.
Sett den der. Det er feil. Rett den opp, og det er også feil.
Og der. Sånn gjør du det.
Det ser farlig ut.
Jeg håper gratis frokost var verdt det.
Om du ikke avledet strømmen feil, ville dette aldri skjedd.
Deres mangel på samarbeid har kastet mørke over talentshowet.
Dere må ordne opp med én gang.
-Jeg ordnet. -Hen surret.
Dere jobber sammen eller et annet sted.
Dere er talentfulle vesener. Dere finner ut av det.
-Jeg kan bare bedriftsledelse. -Jeg jobber ikke her.
Det er sant. Jeg kan alltids erstatte deg.
Nei. Revnens gåte gir meg hensikt.
Mye å tygge på.
-Alltid noe. -Jeg kan ikke jobbe sånn.
Hvordan skal vi ha talentshow om vi ikke har strøm?
Vi kan bruke generatoren jeg har hjemme.
Hvorfor sendte du dem for å fikse hovedkretsen da?
Den må jo fikses til slutt.
Og så kan de lære å samarbeide. -Er de de rette vesenene til det?
Vi får se.
TALENTSHOW!
-Du tok rådet mitt! -Slutt med det der.
Jeg er så glad du skal dele talentet ditt. Hva kaller du deg?
Jeg vet ikke ennå.
Interessant navn, men lett å relatere seg til.
Nei… Jeg mener…
Noen av vesenene her kaller meg for Guide.
Jeg vet jeg er litt direkte, men om jeg får sjansen,
-så liker jeg å gi vesener et dytt. -Forhåpentligvis ikke ned her.
Jeg trenger et dytt, jeg.
Det gjør vi alle. Kom igjen.
Jeg visste ikke om dette rommet.
Selvfølgelig.
Beklager. Jeg vet mer om dette stedet enn deg.
Hjelper ikke, men det stemmer nok.
Dette virker lovende.
Bra. Jeg gleder meg til å bli ferdig.
I like måte. Denne enheten ser ut til å virke. Vi må følge ledningen til kilden.
Endelig litt hjelp.
Må jeg minne deg på at det var din hjelp som forårsaket dette?
Hva er det med dette stedet og mørke hull?
-Kom igjen. -Dette var ikke i blåkopiene.
-Kommer du? -Spennende.
Lureri. Du er redd.
Du har rett. Jobben min er å unngå fare, ikke hoppe i det.
Om jeg kan gå ned her, kan du også det.
Greit.
Jeg skal klare det.
Tosk.
Hva gjør vi her?
Jeg gir deg dyttet du trenger til å opptre i kveld
ved å skjerpe noen nødvendige ferdigheter.
Oppgavene du får vil lære deg det du trenger for å opptre foran folk.
Først må du rengjøre alle disse tallerkenene. Ingen rester overhodet.
Hva har det med å opptre å gjøre?
Alt.
Mindre prat, mer vask. Jeg må anrette før retten blir overkokt.
Jøss. Gratis mat.
Fokuser på matrestene. Vær vaskeren.
-Jeg forstår ikke. -Ikke jeg heller.
Fokuser. Fokuser.
Litt for mye vasking.
Din andre oppgave blir å rope ut bestillingene til kokken
når servitøren kommer.
Umulig å rote det til.
En bolle med stivelse og kakaoskive oppå… Æsj.
Vi dømmer ikke vesener for deres rare… …valg av matinntak.
STIVELSE
Og snakk høyere.
Dette er flaut.
Flauhet er en byggestein for suksess.
Bladbøtte. Uten saus.
Bruk stemmen. Det må høres ut som vesenet kunne dødd uten bladbøtta si.
Varmeblåst rot. Ekstra varme?
Det forvirrer meg også. Men bra jobba.
Nudelhaug med lag av greier
Den nedgangen var like farlig som jeg forventet.
Jøss. Nydelig.
Ja, men å beundre steiner får oss ikke tilbake snarere.
Så vanskelig å løfte.
Så liten, men likevel så tung. Underlig.
Pass opp!
Jeg hadde rett. Jeg vandret nesten heden.
Blodpumpen min løper.
Det var grusomt! Og er det fortsatt, for vi kan ikke gå tilbake den veien.
Vi må følge kraftledningen inn i det ukjente.
Ellers vil vi dø.
Jeg har aldri vært så redd, men heller aldri følt meg så levende.
Det er trist, men jeg er enig.
Jeg håper vesener kan føle seg så levende uten å flørte med døden.
-Er vi ulykkelige? -Kanskje det er fordi vi nesten ble most,
men jeg kan innrømme at jeg lurer meg selv om mine følelser.
Jeg kan føle meg like ustabil som byggene jeg studerer.
Jeg føler at jeg gjør alt automatisk og ikke tar noen avgjørelser selv.
Jeg setter restauranten og jobben foran mine ønsker og behov.
Rart at vi er åpne med andre vesener,
men ikke klarer å være det med oss selv.
Ja. Vesener utviklet seg for å prioritere ærlighet med hverandre
og forsømte ærlighet med seg selv. Hva er dine ønsker og behov?
Jeg er ikke sikker mer, men jeg føler meg ikke hel.
-Vi har visst truffet en vegg i livet. -Vegger er bare gulv man må lære å gå på.
Din tredje oppgave er å servere rettene på tallerkenene som du vasket.
Men jeg skal ikke si hvem som bestilte hva,
så du må synge bestillingen for å finne det ut. En slags opptreden.
Det virker litt søkt. Men jeg skal prøve.
Jeg har en bestilling til…
Har noen bestilt en bolle med stivelse Med kakaoskive på?
-Ikke min. -Jeg bestilte den.
Det er ganske ekkelt
Ikke klag før du prøver.
Jeg har varmeblåste røtter Med ekstra varme
-Hvordan er det mulig? -Ikke spør meg
Den var min! Vil noen prøve?
Nå ble jeg fristet Har noen bestilt en
-Deilig bladbøtte? -Vær så god, håper det smaker
-Er det saus? -Jeg dobbeltsjekket, ikke saus
Takk. Jeg er allergisk.
En nudelhaug med lag av greier
Noen? Snakk.
-Den er til meg. -Er den? Takk og lov.
Nå er jeg endelig ferdig!
-Du er klar. -Tror du at jeg kan opptre nå?
Jeg føler meg bare klar til å jobbe her.
Jeg ville lurt deg om jeg ikke sa at vi har få ansatte og trengte hjelp,
men jeg tror også at det forberedte deg på å opptre.
Jeg er litt mer trygg på å synge under press.
-Du er ikke dårlig til å vaske heller. -Kunne vært bedre.
Herre Gule, de er vakre.
Du elsker steiner, du.
Nok et mørkt hull.
Jeg antar at dette er arbeidet til et intellektuelt overlegent vesen.
Som et ytre avgrunn-vesen?
-Det fins ikke bevis på at de fins. -Jeg liker å tro det.
Denne maskinen må omdanne energi fra denne nydelige monolitten
-og avlede den til Forsiktig nå. -Hvordan slår vi den på?
Ledningene har blitt koblet ut fra monolitten.
-Vi burde koble dem til igjen. -Den snirklete går her.
Hvordan kobler vi til de siste?
Jeg kan klatre opp, men ikke mens jeg holder ledningene.
-Gi meg fottubene dine. -Jeg tar de bare av for spesielle vesener.
Vil du gjennomføre oppgaven eller ikke?
-Her. -Er det en sikkerhetssele?
-Nei. -Jeg trodde du hjalp å unngå fare.
Noe fare er visst inkludert i arbeidet mitt.
Ja! Du er kjempeflink.
Jeg har deg. Du klarer det.
-Du klarte det! -Du reddet meg. Takkebukk.
Jeg skyldte deg.
Det var ikke en maskin.
Jeg kan smake hva som helst. Gi meg noe å smake på.
-Fottubene mine! -Få smake.
Seriøst?
Salt.
Vanskelig å følge det der. Men du kommer deg gjennom det.
Og hvis ikke, så er det ingen her som du kan skuffe.
Din tur, min venn.
Å nei.
Ørene mine!
Jeg klarer det ikke.
Det går bra.
Skal jeg smake på gitaren?
Vi må ut.
Illevarslende.
Du hadde rett. Dette er fryktelig.
Ja. Men vi oppdager så mye. Som dette kartet.
Er du i sjokk?
Kanskje. Men jeg tror jeg fant en utvei. Kom.
Kartet sier at det er en tunnel til, men jeg ser den ikke.
Vegger er visst bare gulv som man må lære å gå på.
Herre Gule. Vi må støtte hverandre for å kunne klatre ned den sjakten.
-Jeg lytter. -Rygg mot rygg,
og huk armene i hverandre.
Vi går ned hullet én fot av gangen
og støtter oss med ryggen mens vi går ned.
Gå hardere.
Jeg har aldri følt meg mer levende.
Gå.
Beklager at jeg presset deg til å spille.
Min feil speiler ikke din snille og uvanlige pedagogikk.
Jeg liker å gi vesener et dytt, men noen ganger dytter jeg for hardt.
Nei, det er det partneren min ville ha gjort.
Hen ville jeg skulle dele mitt talent.
-Trodde jeg ville gjøre dem glad. -Høres vist ut.
Hen var det. Etter at hen vandret heden,
prøvde jeg å opptre foran klassen til avkommet mitt.
Avkommet mitt var så glad
at de sa til alle vennene sine hvor flink jeg var.
-Og så var du ikke flink? -Jeg fikk de unge til å gråte.
Hvordan?
Jeg sang "dyr spiser andre dyr som spiser andre dyr"-sangen.
Jeg prøvde å lære dem noe.
Det valget gjør deg unik. Ingen andre vesener hadde valgt den.
Den var kanskje litt upassende, men den bevegde dem til tårer.
Jeg er et gammelt, tøft og vakkert vesen.
Jeg har sett mye i livet,
og det er alltid en ting som overrasker meg.
Hvor ulike vi er hverandre.
Jeg har dette showet hver omdreining for å feire det fine i de ulikhetene.
Hvert år ser jeg noe som jeg aldri har sett før.
Og da jeg lå begravd i sanda og hørte på sangen din,
så følte jeg meg som et blad i vinden som danset rolig inn i natten.
Det har jeg aldri følt før.
Jeg ville fange den følelsen
og dele den med våre venner her på Forsiktig nå.
Jeg håper du forstår.
Jeg gjør det. Du hjalp meg å komme nærmere å kunne klare å dele.
Jeg vil prøve igjen. Det blir verre for hver gang.
Jeg skuffet partneren og avkommet mitt, og nå deg.
-Jeg kan bare ikke opptre foran andre. -Du har opptrådt foran meg hele tiden.
Ja, det har jeg jo.
Og meg også, kompis. Kan dere ta denne motivasjonstalen utenfor?
-Beklager. -Et øyeblikk.
Det virker som at du kan opptre foran meg.
Kanskje jeg kan hjelpe deg på scenen
for å fremføre noe som fører publikum ut til den ytre avgrunn.
Hva tenker du på?
-Vi må falle. -Blir det vondt?
Sikkert, men vi bare må.
-Ok, en, to, tre, gå! -Vent!
Det er usannsynlig at vi lever. Jeg orker ikke så mye mer.
Ikke hør på den stemmen. Vi har gjennomført oppgaven og skal komme oss ut.
Du og jeg. Vi klarer det.
Takkebukk. Dette ubrukelige kartet viser kanskje at utgangen er den veien.
Har du sett noe sånt før?
Ikke mange vesener har det. Det kan være noen av de tidligste vesentegningene.
-Jeg studerer dem senere. -Vi har kommet så langt.
Ja. Vi er nesten hjemme. La oss gå videre.
Vi kom frem.
Dagen har vært fryktelig, men meningsfylt.
Ja, ikke sant?
Det er så mye å oppdage der ute. Til og med om oss selv.
Du har mer kontroll over livet enn du tror.
Kanskje bare når man møter døden.
Skal vi?
Ja. La oss nyte eventyrets suksess ved å se vesener være rare på scenen.
Utrolig!
-Takk. -Helt utrolig!
Fantastisk opptreden, kjære deg. Er du klar?
Det er jeg.
Det vet jeg du er.
-Hva? -Bare gjør som jeg sier.
Det er en glede å introdusere ørene
og blodpumpene deres for min nye venns musikalske talent.
Ta vel imot "Jeg vet ikke ennå".
Når du er klar.
Jeg har aldri følt meg så bra Når jeg opptrer foran vesener
Jeg jobber best for et publikum på én
Presset får Min blodpumpe til å hoppe
Siden jeg mistet min andre halvdel Trodde jeg at mitt musikkliv var forbi
Bare fordi du ikke er her Betyr ikke at du ikke er med meg
Stemmen din Vil alltid vise vei
Jeg spiller så høyt at du kan høre Foran folk har jeg ikke mer å frykte
For jeg vet at jeg ikke er alene
-Vi elsker deg! -Det var nydelig.
-Herlig. -Vakkert!
-Jeg er så stolt av deg. -Takk for at du trodde på meg.
Andre livgiver ville også vært stolt. Om hen ikke hadde vandret heden.
Det er to ting til du må gjøre for å avslutte ferden din.
Du må rydde alle bordene og vaske toalettene.
-Jeg gjør ikke det. -Jeg måtte prøve.
Fikset dere problemet?
Hva mener du? Selvfølgelig. Hvordan kunne showet ellers ha skjedd?
Vi skrudde på reservegeneratoren.
Hva?
Tekst: Ekaterina Pliassova