Pomyšlení na rozlehlost Koule
bytostem připomíná jejich vlastní mrňavost.
Takové úvahy můžou někdy vést k pocitu bezmoci.
Ale spolu s touto nejistotou přichází i vidina možností.
Koule nabízí ohromné množství možností, a tak se často stane,
že bytosti podcení její potenciál.
A neuvědomují si, že když se nějaká možnost zdá vzdálená,
jiná se může objevit překvapivě blízko.
Naše Koule, nakloněná,
hvězdu obíhá.
Snaha životu smysl dát
někdy zvláštně končívá.
Víme jen to, že tady jsme.
A to ne navěky, tak navleč chodidlotrubky.
Žal a radost, strach a odvaha,
zvědavost a vztek na planetě, co nebezpečím děsí tě
a čím dál podivnější se zdá.
DIVNÁ PLANETA
AUTOR PŘEDLOHY NATHAN W. PYLE
PŘEVALOČISTÍRNA
Co to...
Běžně nevstávám už při východu hvězdy.
Ani já ne, ale jindy bych si trubky nevypral.
Opatrnosti nikdy není dost.
Na útesu u silnice obzvlášť.
Možná však u své stravy oceňuješ výjimečnost
a pak i riziku rád se oddáš.
Tak přijeď sem!
Tak čekáme tě v Pozoru. Už čekáme tě v Pozoru!
Najíš se s radostí tady nad propastí!
- V Pozoru. - Nespadni dolů!
Oni tu reklamu pořád dávají?
Natočili ji snad už před 20 oběhy.
- Ten podnik existuje? - Jo, nebezpečně visí na kraji útesu.
Říká se, že se brzy zřítí do prázdnoty.
To snad ne.
Už se to ale říká věčnost. Ty jsi tam nebyl?
Ne, teď jsem se přistěhoval k sourozenci. Čeká prvního potomka.
To je hezké.
Kdybys věděla o dobrém podniku, co riskantně nevisí na útesu,
ocením doporučení.
Tak riskantní to není.
Nedávno jsem tam byla slavit ukončení nezadanosti.
Ne svojí.
Ne, já pořád nezadaná jsem.
Ta bytost ví, co dělá.
Jo, teplé látkové chodidlotrubky přímo po vyprání.
Ale ne! Ta je moje!
Ustup, já to vyřeším.
Promiň. Mám pocit, že je to moje vina.
Prosím tě, nic se nestalo.
Můžu ti sehnat náhradu. Je ten podnik na útesu poblíž?
Je, tak jo.
Bezva, tak tam můžu dojít pro novou.
- Nebo... - Nebo?
Co takhle si tam jít sednout
a vypít si neklidokapalinu úmyslně společně?
Ano.
Dneska do prázdnoty nesletí, ne?
Pochybuju o tom.
Jestli máš návrh na střešní atrakci pro tento oběh,
promluv teď, nebo drž chuťosval za zuby.
Každý oběh navrhnu něco účelného a užitečného.
A každý oběh zvolíš atrakci, která není ani účelná, ani užitečná.
Protože chci žít šmrncovně.
Vítejte v Pozoru. Chcete se posadit, nebo se zasunout?
Zasunout?
Mám vám sem poslat neklidokapalinu?
- Ano, prosím. - Ano.
Vteřinku.
Hezké, uvnitř už nemám pocit, že mi hrozí zahynutí.
Ještě jsi nezkusil stravu.
- Kde přesně... - Den dvojstínu...
Omluva, jen povídej.
Říkám si, jestli víš o Dni dvojstínu.
Už se blíží.
Zatmění? Sourozenec mi o tom říkal.
Bylo by fajn, kdyby se její potomek zrodil ten den.
To ano.
Já věřím, že Koule je od našeho zrození propojená s naším životním cyklem.
A Den dvojstínu je skvělý.
Ale týdny před ním můžou být trochu chaotické.
Vážně?
Pořádně! Bytosti můžou být úplně rozhozené.
Prý v té době nemáme dělat velká rozhodnutí,
protože neuvažujeme úplně jasně.
Ale moje rozhodnutí pozvat tě na neklidokapalinu klaplo.
To je výhled!
Potřebujeme atrakci, která bytostem pomůže docenit krásu
ležící před nimi.
Co takhle nějaké pěkné posezení?
Nuda. A v dešti to bude k ničemu.
V případě deště se dá sedět uvnitř.
Chci, aby ta atrakce lákala bytosti po celý oběh.
- Postavíme stan. - Pak nevidíš na oblohu!
Mysleme ve větším a riskantnějším měřítku. Co třeba zipline přes prázdnotu?
Bytosti rády visí na laně.
Jdu zkontrolovat hosty.
Visutá hrazda by mohla být fajn.
Je to i můj oblíbený předstíratel.
V osobním životě prý není moc přátelský.
Ale stejně je velmi nadaný.
Nezajdeme na jeho nový hybnobraz?
Snadno se mi s tebou povídá, ale nechci tě oklamávat.
Na románek teď nejsem připravená.
Chápu. V pořádku, nehledám nic vážného.
Takhle před Dnem dvojstínu mi to nepřipadá jako dobrý nápad.
Nechci Kouli naznačovat, že jsem otevřená změnám.
- Omluva. - Není třeba.
Nechceš se potýkat s city, vyhýbáš se jim a za příčinu vydáváš polohu měsíců.
- Rozumím. - Asi bych měla jít.
Můžu ti tu nechat nějakou měnu?
Nemusíš, ale budu o tobě mít lepší mínění, když to uděláš.
Tak to bude lepší nedělat.
Ahoj!
Tvoje zlomená krvepumpa mě mrzí.
Jsi ten typ, co ji má na dlani, že jo?
Jsem... Vážně?
- Říkals, že jsi tady nový. - Jak to víte?
Já věřím, že neštěstí jednoho znamená štěstí pro jiného.
Ty jsi v tomhle případě ten nešťastník.
A já jsem ta, co má šťastný den.
Hledáš práci? Hodila by se nám pomoc.
No, já nevím. Prý to tady brzy spadne do prázdnoty.
Možná ano, ale víš, co se říká.
„Jedny dveře se zavřou, jiné se zas otevřou.
A nezjistíš, jestli nespadneš do jámy, co se za nimi skrývá,
dokud jimi neprojdeš.“
To pořekadlo neznám. Ale práci zrovna potřebuju.
- Ano? - A rád bych poznal nové bytosti.
Ale v restauraci jsem nikdy nepracoval.
Musíš zapracovat na vyjednávání, ale pro práci tady jsi ideální.
Představím ti personál.
Tak tady je.
Najala jsi ho?
Ještě ne, ale nutně někoho potřebujeme.
Ať zas nezaskakuješ za půlku našich obslužníků.
Šlo ti to dobře, ale podpálila jsi stůl.
Práce je tu dost, jako vždycky, ale co je vůbec zač?
Milý mladík. Nejspíš.
Vlastně je mi už 22 oběhů. Vystudoval jsem i s poplácáním zad a tak.
Výborný mladík! Právě se přistěhoval a nejspíš v ledasčem vyniká.
Nepřipomíná ti jednu odvážnou bytost, co jsi znala tak před deseti oběhy?
Hodila by se nám tu nová perspektiva.
Jistě zapůsobí jako závan čerstvého vzduchu.
Zkusíme to a uvidíme. V čem nejvíc vynikáš?
V učení nových dovedností.
Vidíš? Pořád se něco učí. Tak šup, proveď ho tady.
Já budu na střeše vymýšlet novou atrakci.
Kdybys měl nápad, jsem jedno ucho.
Každý oběh přijde s novou střešní atrakcí,
aby přilákala nové zákazníky a potěšila stávající.
Obvykle jde o něco nedomyšleného a nepraktického.
O co šlo posledně?
Předělala starou volací budku na taneční sáleček.
- To zní zábavně. - Uvízli v ní tři hosté.
- Ajaj. - Ale dva se zamilovali.
Ale ten třetí pak zahynul.
Při nesouvisejícím incidentu. Pojďme.
Tak to je naše čekárna.
Každé skupince, co vejde, říkáme „parta“, aby si připadali zábavní.
Když musí čekat, dostanou tohle.
Zabzučí, když se uvolní stůl, a tlumí to bolest hlavy.
Tady uchováváme slabojed.
Jedorozlévači ho hlídají, míchají a říkají hostům, kdy přestat s omamováním.
Jsem spíš jedosomeliér.
Tento bar je taky vyhrazený
snahám nezadaných bytostí o navázání vztahu
s nadějí na ústostlačování a stabilní domácnost.
Je zábavné to sledovat. Když uspějí, ale obzvlášť když neuspějí.
A máme šumkapalinovou pistoli.
Zkus si ji, jen nemiř na nás.
Spíš třeba tam...
Tak pojďme do kuchyně.
Budeš valit oči.
Ano, kuchyně. Bijící krvepumpa každé restaurace.
Takže v kuchyni se vyznáš.
Jasně, tady je uchovávačka stravy.
- To je talířočistička. - Asi moderní.
- Je tu tak dlouho jako já. - A to je prskavník.
Žehovač. Dobře, tak od začátku.
Strava patří na talíř, talíř na tác, tác na úd.
Máme tu zavedený systém vršení. Navršeno, navršeno, navršeno. Fotobudka.
Nesmí se v ní spát, i kdybys chtěl.
Obsazeno!
Objednávky si můžeš psát, ale napínavější je, když si je pamatuješ.
A ten pocit, že už ti ji nesou, ale nakonec jde o cizí?
Tomu zamezujeme tácobáněmi a stanovenými trasami.
- Na zdech jsou starožitnosti. - To v mnoha podnicích.
Proč je to...
Protože nostalgie zlepšuje chuť.
Přidáš se k nám?
Díky, moc ráda.
Teď jdeme ke mně domů.
POZOR
Už ti někdo řekl, že restaurace pomalu sjíždí z útesu?
Možná.
Přivolali jsme kontrolu. No, volalo ji město.
Jo, už když jsem to tu přebírala, říkala jsem si, že to neskončí dobře.
Ale to bylo před mnoha oběhy. Dnes už hosté záchranné vesty nenosí.
Můžeš, jestli chceš. Ve skladu je hromada.
Vydupala jsem si, aby město poslalo nejlepší konstruktéry
jednou za pár měsíců na kontrolu.
Včera to tu jeden celé hodiny přeměřoval a jen se mračil jako ti před ním.
Možná by rozptýlil tvoje obavy.
Prosím, je tvoje.
Díky. Sedí akorát. Dlaňojamky!
Omluva, nechci rušit od práce.
Jen vám chci představit tuhle zvědavou bytost.
Má dotazy ohledně bezpečnosti, na které neumím odpovědět.
K tomu asi nemám dobré zprávy. Bezpečnost tohoto místa je důvod k obavám.
Jistě, ale vždycky zazní totéž varování.
Vlastně už nás to spíš uklidňuje. Restaurace by mohla spadnout.
Jo, bohužel se zřítí.
- Cože? - Jistě, tak za 20 oběhů.
- Tak to máme dost času na... - Ne, spíš se to stane na Den dvojstínu.
Měsíce ovlivní pohyby moře, ty ovlivní tektonické desky a tak.
Počkat, tento Den dvojstínu? Tento oběh?
Zápolí kuchyně pořád s obědovou špičkou? Dal bych si trojškrob.
Vy teď myslíte na stravu? Zřítíme se do prázdnoty!
Žádné obavy.
Vím, jak posílit základy, aby plnily funkci líp
než to aktuální poslepované řešení.
Mrzí mě, že tě to setkání vystresovalo.
Nevím, jestli tady teď můžu pracovat. Příliš mě děsí zahynutí.
Navíc nevím, jestli mě tu vůbec chcete.
Teď když tady pracovat nechceš, chci tě tady víc.
Zajímavé. Dělat drahoty přináší spoustu výhod.
To ano.
A vy se nebojíte?
- Vím, že jste tady už dlouho, ale proč? - Legrační historka.
Přijela jsem sem se skupinou studentů meteorologie
prozkoumat tu mlhu v prázdnotě.
A nešlo to podle plánu.
- Jste jediná přeživší? - Co? Ne.
Chápu. Když jste tedy studovala meteorologii...
Proč pracuju tady?
Ukázalo se, že meteorologie mi vůbec nejde.
Vyžaduje až moc tipování.
Ale jdou mi jiné věci a nakonec jsem si tu práci oblíbila.
Miluju to tady.
A víte teda, co je pod mlhou?
Ne, nikdo neví, jak je to hluboké a co je na dně.
Možná kapalina, možná hlína, možná sny.
Podstatné je, že se u nás příjemně pracuje.
A ten výhled nic nepřekoná. Půjdeme na střechu?
Už máme atrakci?
Ještě ne. A dochází nám čas.
- Musíme ji vybrat dnes večer. - Proč?
Pod tlakem podávám nejlepší výkony.
Tak už ses se vším seznámil?
S něčím asi ano, ale určitě mě toho ještě dost čeká.
O fungování restaurace nic neví.
Ale je to milá bytost.
Dík.
Když vymyslíš naši atrakci, dostaneš přidáno.
Vážně? Co když ji vymyslím já?
Podívám se zase za hosty.
Měj se.
Všiml jsem si, jak pokradmu sledujete toho hosta.
Jsem moc nápadná?
- Nejspíš si nevšiml. Promluvte si s ním. - To radši ne.
Proč ne? Je to jen bytost.
Nedokážu se druhým bytostem tak snadno otevřít.
Tak si o tom popovídejte.
- Třeba má stejný problém. - Ne, dík.
Co by se mohlo stát?
V týdnech těsně před Dnem dvojstínu se může stát cokoli.
- Vážně? - Dřív jsem si to nemyslela, ale teď
se mi to hodí jako výmluva.
Riskovat je zábavné!
Jestli nejde o klam, neměl bys risknout pád do prázdnoty a nastoupit k nám?
To přece nemůžu rozhodnout těsně před Dnem dvojstínu.
Mám návrh. Nastoupím sem, když za ním půjdete.
Stačí půlkrok?
Zaneseš mu to?
Omluva, mezi ústokameny mi zůstala trocha kaše.
Omluva za hygienu není třeba, ale nepotřebuju slyšet detaily.
Vyzvednu si vaši měnu, až budete připravený.
Snad se to tak říká. Dělám to poprvé.
Dík.
Promiň, že jsem neodpověděla. Tohle mi nejde.
Věř mi, že to není tak, že bych tě neměla ráda.
Manažerka.
Vidíte? Snadné.
Ano, máš pravdu.
Hlavní vždycky je nedělat z píchavce hrbouna.
Jsme jen zrnka prachu na Kouli.
A když se takhle vnímáme,
jsme všímavější k tomu, jak cenné jsou naše zážitky
a jak kouzelná Koule vlastně je.
U Loule!
Vymyslel jsem naši atrakci.
Malé kluzišťátko?
Ne, něco smysluplnějšího.
Než kluziště?
NEKLIDOKAPALINA!!
SKUPINOPŘESUVNÍK
Je mi ctí představit vám naši zbrusu novou atrakci.
Dalekohled.
Je namířený na naše dva měsíce, na Louli a Prouli.
Čeká už jen na Den dvojstínu.
Jako malý jsem taky jeden měl.
Lepší atrakci jsme tu snad ještě neměli.
Byl to jeho nápad.
Občas se musíme podívat, jak velká je naše Koule,
abychom uviděli to, co máme před očními důlky.
Navíc se dá využít k hledání pokladů.
Jasně.
Musím uznat, že najmout ho byl dobrý nápad.
I když je to příšerný obslužník. Obdivuju, žes viděla jeho potenciál.
Každá bytost má svoje přednosti.
On je možná nápaditý, ale ty jsi zas skvělá manažerka.
Dík. Ty jsi velmi výstřední majitelka.
- Dík. A umím být ještě výstřednější. - Tomu věřím i bez důkazu.
Poslyš, díky, žes zůstal.
Dík, žes mě přesvědčila.
I když čím víc na pád do propasti myslím, tím víc mě děsí.
Hej, jestli spadneme, tak spadneme v dobré společnosti.
Překlad titulků: Růžena Svobodová