Замисли ли се за Кълбото,
всяко същество осъзнава, че е миниатюрно като насекомо.
Подобни разсъждения понякога водят до осезание за безпомощност.
А несигурността ражда търсене на нови възможности.
Кълбото предлага толкова много възможности,
че съществата често не ги ползват
и не разбират, че когато една възможност изглежда далечна,
друга е по-близо, отколкото предполагат.
Това е нашето Кълбо - леко наклонено, обикалящо звезда.
В живота смисъл търсим ние.
Колкото и странности да крие.
Знаем, че ни има.
Но не знаем докога, време не губи.
Всякакви емоции усети.
На планетата опасна куриози намери.
Странното тепърва предстои.
ПО ПОРЕДИЦАТА НА НЕЙТАН ПАЙЛ
ПОЧИСТВАЩО ВЪРТЕНЕ НА ДРЕХИ
Ама че...
Рядко ставам с изгрева на Звездата.
И аз. Но се наложи да почистя тъканите.
Добре. “И умната!”
На скалата отстрани на пътя.
Ела, ако ти се хапва по-така.
- Опасно е, но храната е добра. - Ела сега.
Тръгвай към “И умната!”.
Вкусно и любезно, макар и над бездна.
- “И умната!“ - Не падай.
Още ли въртят тази реклама? Поне отпреди 20 обиколки е.
- Наистина ли има такова място? - Да, на ръба на скала е.
- Всеки момент може да падне долу. - Не!
Все това повтарят. Явно не си бил там.
Не. Точно се преместих тук при сестра си. Очаква първия си потомък.
Колко сладко!
Ако има хубави места, които не са на ръба на скала, сподели.
И това не е опасно.
Наскоро бях за последен ден като единично същество.
Не за мен. Аз още съм си единично същество.
- Добра идея! - Тъкани направо от затоплящия сушител.
- Не! Това са моите неща. - Мръдни и остави на мен.
Съжалявам. Вината е моя.
- Моля те! Няма нищо. - Мога да изтичам да ти взема друго.
- Това заведение на скалата близо ли е? - Да.
Добре. Може да ида да взема.
- Или... - Или?
Да пием там изнервяща течност заедно, нарочно?
Да.
- Няма да се сгромоляса днес, нали? - Едва ли.
Ако имате идеи за атракцията на покрива, говорете, не пестете вкусовия си мускул.
Всяка обиколка предлагам нещо смислено и практично.
А ти винаги избираш точно обратното.
Имам си стил.
Добре дошли в "И умната!" Маса или сепаре?
Сепаре?
Да ви предложа изнервяща течност?
- Да, моля. - Супер.
Ей сега.
Приятно е. Вътре не личи, че сме на ръба да погинем.
Не си опитал прехраната.
- Къде... - Знаеш ли за...?
Извинения. Кажи ти.
Чудех се знаеш ли за Засенчването? Скоро е.
Затъмнението ли? Сестра ми го спомена.
Ще е вълнуващо потомъкът й да се появи в този ден.
Действително.
Вярвам, че жизненият ни цикъл се влияе от Кълбото още от появата ни.
Засенчването си е супер, но седмиците преди него са изпитание.
- Така ли? - Съществата стават раздразнителни.
В тези седмици не се вземат важни решения, защото не разсъждаваме трезво.
Аз реших да те поканя на изнервяща течност и се получи.
Виж гледката.
Трябва ни атракция, с която всички да я забележат.
- Хубави маси и столове? - Скука. А и не става за дъжд.
Съществата ще сядат вътре, ако вали.
Искам атракция за цялата обиколка.
- Ще опънем сенник. - Ще закрива небето!
Да мислим по-мащабно и по-опасно. Въжена линия над бездната?
- Съществата обичат да висят на жици. - Връщам се при клиентите.
Или трапец, като в цирка?
И на мен ми е любим преструвач.
Чух, че не е любезно цивилно същество, но наистина е талантлив.
Да гледаме новото мърдащо изображение с него?
С теб се общува лесно, но не искам да те заблуждавам.
Нямам готовност да се посветя на романс.
Добре. Не търся нищо сериозно.
Особено преди Засенчването.
Не искам Кълбото да реши, че търся промяна.
- Извинения. - Няма проблем.
Вместо да изпитваш чувства, ги избягваш и обвиняваш смяната на луните.
- Разбирам. - Най-добре да си вървя.
Да оставя ли парични знаци?
Не, макар че ще те харесвам повече, ако оставиш.
Значи няма да оставям.
Ехо!
Гадно е, че ти разбиха живителната помпа. Не криеш осезанията си, а?
Така ли?
- Чух, че тъкмо си заживял тук. - Как го чу?
А нещастният ден за едно същество, е щастлив за друго.
Ти имаш нещастен ден, аз - щастлив.
- Търсиш ли си работа? Не ни стига персонал. - Не знам.
Чух, че мястото може да се сгромоляса.
Да, но знаеш поговорката: "Една врата се затваря, друга се отваря.
Не се знае ще паднеш ли в зеещия процеп, ако не прекрачиш прага."
Не я бях чувал, но наистина ми трябва работа.
- Така ли? - И искам да срещна нови същества.
Но не съм работил в ресторант.
Хич те няма с пазаренето, но иначе май ставаш.
Ела да те представя.
Ето ги.
- Наела си го? - Още не, но ни трябва същество веднага.
Скоро ти заместваше половината сервирачи. Справи се, но и подпали една маса.
- Да, изнемогваме. Но какъв е той? - Май е добро хлапе.
Всъщност съм на 22 обиколки. Завърших с потупвания по рамото.
Страхотно хлапе, тъкмо е заживяло тук. Сигурно го бива в много неща.
Да ти напомня за едно дръзновено същество отпреди десет обиколки?
Свежа гледна точка ще ни дойде добре. Тоя вехтарник ще живне.
Да видим как ще се справиш.
- Какво умееш най-добре? - Да уча нови неща.
Видя ли? Постоянно се развива. Хайде, разведи го.
Аз отивам на покрива да се чудя за новата атракция.
Ако имате идеи, цялата съм слух.
Всяка обиколка измисля нова атракция на покрива,
за да привлече нови клиенти и да зарадва редовните.
Обикновено е нещо недомислено и непрактично.
- Последната каква беше? - Минидискотека в телефонна кабина.
- Звучи забавно. - Трима се заклещиха вътре.
- Гадно! - Но двама от тях се влюбиха.
Третият погина.
В друг инцидент. Насам.
Трибуната на търпението.
Наричаме групите "компания", за да се чувстват забавни.
Ако чакат, им даваме това.
Вибрира, като се освободи маса. И облекчава главоболие.
Тук държим приятната отрова. Наливачите съхраняват бутилките,
смесват течностите и не позволяват на клиентите да се излагат.
По-скоро съм нещо като сомелиер.
В бара единичните същества осъществяват контакти
с цел притискане на устни и семейна стабилност.
Забавна гледка, особено ако нещата не вървят.
Имаме и маркуч за вода с мехурчета. Пробвай го, но не към нас.
Насочи го...
Я да идем в кухнята. Там има много за показване.
Да, кухнята. Живителната помпа на всеки ресторант.
- Значи си наясно с кухнята? - Да, това е мразохранилището.
- Почиствателят на чинии. - Ще да е модерен уред.
- Тук е от първия ми ден. - Плоча за цър-пър.
Топлопекачка. Ясно, почваме от нулата.
Прехраната се слага в чинии, те на подноси, а те - върху крайниците.
Подреждаме на купове. Куп. Куп. Куп. Павилион за снимки.
Вътре не се спи, макар да ни се иска.
Заето.
Може да си записваш поръчките, но по-добре ги напрягай, че ще запомниш.
Понякога виждаш поръчката да идва, а тя се оказва за някой друг.
За да избегнем това, ползваме куполи.
- По стените висят стари предмети. - Виждал съм го и другаде.
- Защо... - Носталгията прави храната по-вкусна.
- Искаш да обикаляш с нас ли? - Благодаря. С удоволствие.
Следваща спирка - у нас.
"И УМНАТА!"
Чу ли вече, че ресторантът бавно се свлича надолу към бездната?
Може би.
Поръчахме проверка. Е, не ние, градът.
Знам, като поех си мислех: "О, небеса! Това не е на добре."
Но минаха много обиколки. Клиентите вече са без спасителни жилетки.
Има, ако искаш. В склада е пълно с тях.
Помолих кмета строителни инженери да ни проверяват през няколко месеца.
Вчера дойде един, измери нещо и дълго се мръщи, както обикновено.
Може би той би те успокоил.
Заповядай. Това е за теб.
Благодаря. Става ми. Има и дупки за ръцете.
Извинения, че ви прекъсвам, но това любопитно същество
пита за безопасността и не знам какво да отговоря.
Нямам добри новини по този въпрос. За притеснение си е.
Да, всеки път го казвате.
Знаем, че ресторантът може и да падне от скалата.
Да, ще се сгромоляса.
- Какво? - Да, след 20 обиколки.
- Значи имаме време да... - Не, сега - по време на Засенчването.
Луните влияят на приливите, а те - на тектоничните плочи.
Извинете, сега ли? Тази обиколка?
Дали в кухнята смогват по това време? Хапва ми се тройно нишесте.
- Как ви е до това? Ще погинем в бездната. - Спокойно.
Ще подсиля основата, за да не е несигурна като сега.
Не исках да увеличавам тревогата ти.
Не знам дали искам назначение тук. Притеснявам се да не погина.
А и ти не ме искаш в ресторанта.
Като го каза така, май вече те искам.
Интересно. Да се правиш на недостъпен, си има предимства.
Така е.
Теб не те ли е страх? Тук си отдавна, но как не си се отказала?
Дойдох на твоята възраст с група студенти по метеорология,
за да проуча мъглата в бездната.
Но не мина по план.
- Само ти ли оцеля? - Какво? Не.
- Ясно, но щом разбираш от метеорология... - Защо работя тук ли?
Не ставам за метеоролог. Прекалено много се гадае.
Но ме бива в други неща. Свикнах с работата.
И обичам това място.
Разгада ли мъглата?
Никой не знае докъде стига и какво има на дъното.
Може да е течност, прах или мечти. Но това е приятно работно място.
А и гледката е несравнима. Отиваме ли на покрива?
- Избрахме ли атракция? - Още не, а нямаме време.
- До довечера трябва да сме го измислили. - Защо?
Най ме бива под напрежение. Ти ориентира ли се, хлапе?
Отчасти да, но още има какво да уча.
Не става за управител, но е приятна компания.
Благодарност.
Ако измислиш атракция, ще ти увелича заплатата.
Какво? Това важи ли за мен?
- Пак отивам при клиентите. - Чао.
- Виждам, че заглеждаш един от редовните. - Толкова ли личи?
Той не подозира. Защо не го заговориш?
- Абсурд. - Защо? Същество като същество.
Не се отпускам лесно пред други същества.
- Сподели. Може да е обща черта. - Не, благодарност.
- Какво може да стане? - В седмиците преди Засенчването - всичко.
- Сериозно ли? - Преди не вярвах.
- Сега го ползвам за оправдание. - Рискувай, забавно е.
Ако не изричаш измама, ти рискувай и работи тук.
Не ми се решава преди Засенчването.
Но ако приема работата, ще го заговориш ли?
Това брои ли се?
Ще му го занесеш ли?
Извинения. Имам нещо между устните камъни.
Устната хигиена е важна, но не искам да знам подробности.
Ще взема паричните знаци, когато сте готов.
- Не знам какво се казва. За първи път ми е. - Благодарност.
Съжалявам, че не отговорих. Не ме бива в това.
Но не те не харесвам.
От управителката.
Видя ли? Лесна работа.
Да, беше прав.
Да не изкарваме хълмовете на малките насекоми планини.
За Кълбото всички сме точици.
Ако го проумеем, по-лесно ще разберем и себе си,
и колко интересно е самото Кълбо.
О, небеса!
- Знам каква да е атракцията. - Мини ледена пързалка?
- Малко по-смислено. - От ледена пързалка?
ИЗНЕРВЯЩА ТЕЧНОСТ!!
МАШИНА ЗА ГРУПОВ ПРЕВОЗ
За мен е чест да ви представя най-новата ни атракция.
Телескоп.
Гледа към двете луни точно преди Засенчването.
Имах такъв като младо същество.
- Тази атракция наистина ми харесва. - Идеята беше негова.
Ако малко се поогледаме,
всичко е пред очните ни процепи през цялото време.
- Става и за търсене на съкровища. - Ясно.
Добре стана, че го нае, нищо че е ужасен сервирач.
- Видя потенциала му. - Всяко същество има силни страни.
Той е по-изобретателен, но ти си страхотна управителка.
Благодарност. Ти си ексцентрична собственичка.
- Благодарност. Мога да съм и по-странна. - Не ми показвай.
Благодаря, че реши да останеш.
Благодаря, че ме убеди.
Признавам, че много ме е страх да не литнем към пропастта.
Ей, и да литнем, поне ще е в добра компания.
Превод на субтитрите Северина Цанкова