Колись давно істоти вирішили, що зі створіннями можна дружити.
Хочу подружитися з цим твердоногим чудовиськом,
щоб позичати його швидкість і розчісувати гриву.
Сядь на нього.
А як брикне мене?
Це плата за швидкість.
Тихо.
Тихо, новий друже.
Скоро ти станеш стандартним транспортним засобом.
-Деякі створіння були злі. -Привіт, велике вібруюче створіння.
Хочеш зі мною жити?
Тому ми обрали менших.
Привіт, крихітне вібруюче створіння.
Житимеш разом зі мною?
Це краще.
Інші створіння були надто колючі, як-от ой-кулі.
Мав би це передбачити.
Або надто смердючі, як дупостріли.
О Лорбе! Пече.
А деякі були ідеальні.
Як вібруючі створіння, чемні створіння,
бородаті створіння чи повільні куполи.
Тепер багато істот вважає створінь найкращими друзями.
Питання в тім, чи люблять вони нас чи наші харчі?
Ти облизав мені рота зсередини.
Вдячність.
Ось наша куля З маленьким нахилом осі
Що обертається навколо зірки
Ми знаходимо сенс у житті
Хтось – у дуже дивних заняттях
Нам лише відомо, що ми існуємо
Але це довго не триватиме Тож краще взутися
Радість і смуток, відвага та страх
Допитливість і злість На планеті, де повно небезпеки
І звідси все здається Ще дивнішим
ЧУДЕРНАЦЬКА ПЛАНЕТА
ЗА МОТИВАМИ ЦИКЛУ КНИЖОК НАТАНА В. ПАЙЛА
«ОБЕРЕЖНО»
Питання в тім, чи люблять вони нас чи наші харчі?
Я іноді думаю, що створінням бути легше.
Не треба так хвилюватися, чи подобаєшся ти істотам.
Думаю, деякі створіння лише про це й переживають.
Тоді надії немає.
Узагалі, я боюся створінь.
Кажуть, щоб розвиватися, треба робити те, чого боїшся.
Випльовувати ротові камінці?
Я мав на увазі, взяти собі створіння.
Серйозно. Думаю, тобі піде на користь співіснування зі створінням.
Дбатимеш про нього.
Я дбаю про рослини. І вони не кусаються. Крім одної.
А щось, що свідоме твого існування?
Хай краще ротові камінці випадуть.
Від вібруючих створінь набрякають очі.
-З радості? -З болю й свербіння.
Я хвилююся за тебе. Ти завжди такий… Як м'якше сказати?
Самотній. Створінню ти сподобався б.
Я хочу, щоб мене любила істота. Справжнього мене.
А не того, хто дає їй харчі.
Почни з малого, брате.
Вітання. Як завжди.
Вдячність. Мильна трава. Цього не мало б…
О-о, ні, ні. Це помилка. Ви завжди замовляєте одне й те саме.
Сповита начинка без мильної трави й кільця сльозогону.
Правильно.
-Ваша правда. -Принесу вам порцію без мила.
А поки ви чекатимете – ось. Я сама вирощую волохаті кулі.
Вони особливо волохаті й соковиті, бо тепер сезон.
Це мої улюблені.
Наші народьки різали їх, а ми – вмочували в розтоплений шоколад.
Знаю: це ще один приклад мого дивного смаку.
Ні. Це апетитно. Колись і сама спробую.
Може, сьогодні ввечері. Я вперше за вічність не працюватиму.
Поздоровлення?
Я нанебовийко!
-Гей. -Послухай, як я вию на небо!
Гей.
Ти мене вкусив.
Мій солодкий бобику, в мене робота. Важлива.
Пограймося пізніше?
Якщо не дозволяєш мені бути створінням, мусиш дозволити мати якесь.
Ні, не мушу. Поки що ми житимемо лише вдвох.
А коли ж тоді? Мені вже ось скільки обертів.
-Скоро. -Ти казала це, коли мені було стільки.
А ще – коли мені було стільки
і коли стільки.
Про той час я пам'ятаю лише нечіткі плями,
але й тоді ти, певно, це казала.
Тепер у мене ледь вистачає часу на нас двох.
Але колись не ти обереш створіння, а воно обере тебе.
Правда?
А правда те, що з гори велосипед мчить швидше?
Мабуть. Але мені всього шість. Ти краще знаєш.
Я щойно придумала для тебе одну розвагу.
Піти попірнати в море?
Навіть краще.
Винести сміття.
Сміття!
Оце так. Ти щодня сюди приходиш, витріщаєшся на адміністраторку,
і ось вона дає тобі шанс запросити її на побачення, а ти застиг.
Наче мозок після склянки крижаного напою.
О, жорстокий Рорбе. Коли вона поряд – голова порожніє.
Вона – перша істота, від якої в мене метелики в животі.
Вона така уважна… й віддана роботі.
А мистецькі роботи на її руках такі символічні. Мабуть.
Не хвилюйся. Колись і тебе обере створіння. Клянуся.
Або не обере. Це теж не страшно.
Сповита начинка без мильної трави. Вибачте за помилку.
Ні, ні, ні. Не треба вибачатися.
Я вибачаюся за те, що ви вибачаєтеся.
Смачного.
Кепські новини. Двоє офіціантів і кухар захворіли.
Схоже, вони лікуються слуханням однакової музики.
Може, кажуть, що захворіли, а самі пішли на концерт?
Не знаю. Але треба, щоб ти працювала допізна.
Що? Я кілька тижнів тому казала, що в мене короткий день.
Уже й не пам'ятаю, коли мала такий востаннє.
Знаю. Саме тому ми покладаємося на твій досвід
і відданість цьому ресторану.
І та пара, що з розмахом святкує тут річницю – теж.
А ще в мене вібруюче створіння з астмою,
і я не запросила створіннєву няню, щоб дати їй легеневого соку.
Я не хочу кидати ресторан,
та не маю вибору.
Це можу зробити я.
Я розумію, що ви не зі мною говорили, але чую, що вам потрібна допомога.
Я користуюся інгалятором. Я зможу допомогти.
Ура. Чудово. Проблему вирішено.
Ні, не роби так.
Вдячність, але ви не мусите дбати про моє вібруюче створіння.
Саме так. Бо в тебе алергія.
Ось, дивіться.
А ще ти страшенно боїшся створінь.
Так. У мого створіння схожий.
Лише гляньте. Спеціаліст з легеневого соку.
Схоже, ми рекордно швидко вирішили дві проблеми.
Ви навіть не знаєте, де я живу.
Він знайде.
Ви впевнені?
Авжеж. Бачить Лорб, я люблю абсолютно всі створіння.
Я – створіннєва істота.
Довіртеся…
Ти обираєш мене?
Схоже, це будинок адміністраторки.
Я зможу це зробити. А як мені це робити?
Підносите до його обличчя,
двічі натискаєте, і – готово. Ось як користуватися інгалятором для створінь.
Дякую за перегляд. Не забудьте натиснути вподобайку.
А тепер – паста для ротових камінців.
Паста для ротових камінців.
Вона солодка, смачна і пахне м'ятою.
Але її не можна їсти. Та якщо з'їли – не страшно. Нібито.
Точно не страшно? Багато з'їв?
-Гей. -Як справи?
Ого. Її квартира в бездоганному стані.
Ну, я готовий.
Ось лагідна отрута й шоколад. Дам її, як прийде додому.
Тепер подбай, щоб створіння з астмою дожило до її приходу.
Не нагадуй.
Ні, краще нагадуй. І частіше.
Вітання, вібруюче створіння.
Тільки подумай.
Повітря трохи токсичне для тебе,
а ти – для мене,
але ми можемо дружити.
Закінчується хліб, макарони, а ці штуки – перестиглі.
Учора вони були недостиглі.
Вони перетворюються з каменюки на пюре за 20 хвилин.
Другий стіл – алергія на арахіс.
Сьомий стіл просить гірчицю.
А те створіння передає отому лагідної отрути.
Подивлюся, що буде далі.
І раз, і два…
Оберти – прекрасні…
Друзі, пригощаємо вас лагідною отрутою з бульбашками
на честь 50 обертів вашого партнерства.
-Це ж треба! Який сюрприз. -Це так мило. Мм.
-Але ми цього чекали. -Смачного.
Знайте: ви тут як рідні.
Такої долі заслуговують усі істоти. Вибачте…
Ми замовили десерт…
Який їли на медовий місяць.
-Це він. -Не буквально…
Авжеж. Той давно став екскрементами.
Ого. Клас. Я гляну, чи він готовий.
Такий гарний.
-Відтоді ми такого не їли. -Особливий.
-Скоріше б. -Вибачте.
Як на медовий місяць.
Наче це вчора було.
-Але ж не вчора. -Ні.
Оберти – прекрасні
Якщо любиш їх – прекрасно
А якщо ні – нам жаль
Хоч у нас повно роботи,
я подбаю, щоб десерт був саме такий, як ви очікуєте.
Я буду не я, якщо не впораюся.
-О, дякую. -Ви забагато пораєтеся.
Відпочиньте.
Але, як матимете хвилинку, принесіть ще хліба.
Мене обрало створіння!
Аякже. А тепер я заберу тебе зі сміття, поки сусіди не бачать.
Послухай.
Пусти!
Полоскочу йому хребет, хай бачить, що я – друг.
У відповідь воно не вібруватиме, а поранить.
Я мушу повертатися до роботи.
Але я хочу забрати його в дім.
Це створіння не для дому.
Це створіння живе надворі і його не беруть усередину. Ясно?
Я не приймаю цю інформацію і буду супитися,
поки не буде контексту.
Деякі створіння можна любити вдома.
Як-от чемні створіння чи вібруючі створіння.
А це – сіропальцевий бандит. Його люблять лише на відстані.
Ні. Усіх можна тримати вдома.
На жаль – ні. Для багатьох створінь дім – надворі.
А хто вирішує, які створіння можуть жити в домі?
Істоти, що жили сотні або й тисячі обертів тому.
Вони побачили гарчливих створінь,
і перетворили їх на чемних створінь.
А сіропальцевого бандита можна перетворити?
Не можна. І ми щойно купили нові меблі.
А тим істотам як це вдалося?
Які зробили гарчливих створінь домашніми?
Мабуть, дали харчів. І парували близьких родичів,
тому мозок створінь став таким крихітним, що вони нас полюбили.
Я сподівався отримати інший контекст.
Знаю. Але така вже якість контексту.
З ним погане здається хорошим і навпаки.
А тепер ходімо всередину.
Але ж я хотів його, бо в нього є пальці.
Був би мені як гарчливий братик.
Милий бобику,
ми не можемо завести сіропальцевого бандита.
Але от що: ми заведемо тобі правильне домашнє створіння.
Клас, правда?
Ні. Тільки його!
Я сам – сіропальцевий бандит. Я люблю сміття!
Будь ласка, вилазь.
Ось ласощі, іграшки, шкіра для драння.
Я й валюту маю. Скажи, що хочеш, і я це тобі організую.
Поможи мені помогти тобі допомогти їй.
Усі будуть задоволені.
Гей.
Не знаю, як і сказати…
Я здогадаюся. Вібруюче створіння ховається,
у тебе є ще дві хвилини, щоб дати йому сік,
і ти дзвониш, бо такий зачарований адміністраторкою,
що в тебе не працює голова.
Дивні подробиці. Але – все точно.
-Зараз приїду. -Вдячність. Щира вдячність.
О Лорбе.
Ти що, чекав, поки я здамся?
Забудь. Байдуже. Головне – сиди тут.
Сиди. Так. Сиди.
І – дихай. Так.
Так! Ти житимеш і…
Ой. Не зараз. Не зараз.
Стіл 22 знайшов скріпку в мисці листя.
Я сказав, що це хороша прикмета, але вони не вірять.
А та пара, що любить тебе, готова їсти десерт.
Це порушення санітарних норм. Але я не проти.
Усе гаразд?
Так. Просто треба побути хвилинку на самоті.
Побудь дві.
О, ні.
Привіт!
Привіт. У вас радісний вигляд. Отже, все добре?
Так. Усе дуже добре.
Не брехатиму: це полегшення.
Ви вприснули йому сік?
Так. Без жодних проблем.
Створіння не чинило опору.
Ого. Я вражена.
Я не одразу можу змусити його сидіти спокійно.
Справді? Це ж треба.
Не можу висловити, яка я вдячна вам за цю послугу. Буду вам винна.
Ні. Аж ніяк. Як хочете.
Вибачення. Моє створіння тепер має червоний відтінок?
Що? Ні.
Це щось із твоєю машиною.
Зовсім не червоне.
Добре. Спробую приїхати, щойно зможу. Ще раз – вдячність.
Кліпни, якщо ти маєш чарівні здібності.
Готові його підпалити?
-Так. -Зачекайте.
Дивіться, його боки увігнуті,
а на фото – опуклі. І глазур не там.
Ні, ні. Усе неправильно.
Але ж схоже.
Це їхній п'ятдесятий ювілей.
Наш кондитер хворий.
І вуха в нього, певно, закладені.
Бо музика грала дуже гучно.
Дайте мені ковпак кондитера.
Є лише ковпак другого кухаря.
Тоді вистачить і його.
Мені для цього не потрібний конкретний ковпак.
Просто здалося, що слово підходило до моменту.
ПОРЯТУНОК СТВОРІНЬ СТАНЦІЯ ОДОМНЕННЯ
Мабуть, ти дуже радий, бо можеш обрати яке захочеш створіння.
Оце – волохате.
Дуже сильно вібрує.
А це таке цікаве.
Воно не вібрує, а хитає хребтом на дупі.
-Надто чемне. -Ага.
Оце – барвисте й геть не чемне.
Замало пальців.
Добре.
У цих є пальці.
Але нема сміття.
Що ж ти тоді хочеш?
Де у вас сіропальцеві бандити?
Вони отакі заввишки.
У них багато моторошних пальців. А співають вони отак.
На жаль, їх ми не віддаємо в будинки. Їхній дім – просто неба.
Тоді і я там з ними житиму.
Ні, ні. Бобику, обережно!
Є дві години, що усе виправити. Інакше вона зі мною не розмовлятиме.
Не хотів казати, але настала мить «Я знав, що так буде,
і саме тому хотів тебе зупинити».
Це обман. І ти цьому радієш.
Саме так.
Подзвони їй і чесно розкажи, що сталося.
Уже пізно бути чесним. Я надто багато набрехав.
А тепер – до діла. Виведемо пляму
з хутра цього створіння.
Що… Як це?
Це було дуже небезпечно.
Тепер сиди тут і одужуй.
Якщо вийдеш з кімнати – ми не візьмемо ніякого створіння. Ясно?
У мене тут велика купа сміття.
Тут є сіль і газована мінералка?
Сіль з великої мокріні і зельтерська.
Не треба… Що…
Що як поллємо білою лагідною отрутою пляму від червоної?
Для нейтралізації.
Що?
Тепер підпаліть – і готово.
Ти прийшов! Ти обрав мене. Їж.
Зачекай. Ні. У мене є інша їжа. Зачекай.
Чому пляма тільки більшає?
Я здаюся. Доведеться знову переїжджати. А я не хочу.
Може, відтепер я маскуватимуся. Носитиму якийсь аксесуар. Капелюха.
У мене замаленька голова для капелюхів!
Брате, опануй себе.
Не можу.
Не завжди все йде за планом. Це всі знають.
І якщо тобі подобається ця істота – будь чесний.
Партнерство не повинне починатися з обману.
Партнерство? Вона не захоче партнерства,
якщо дізнається, що я хлюпнув лагідною отрутою на її любе створіння.
Вижене мене й не пускатиме і ресторан.
Доведеться пити рідкі нерви
в кращому закладі.
Ти її намагався зацікавити,
як істоти зацікавлюють створінь – хорошим ставленням. Не нав'язуйся.
Будь собою. Інакше не знатимеш, що між вами насправді.
Іди сюди. Оце по-справжньому.
Гаразд. Годі.
Твоя правда. Мабуть, брат завжди знає краще.
Стій. Ану, кинь. Це не твоя шоколадка.
Візьми й забери. Йому байдуже до майнових прав.
Красти нечемно, а ще в тебе живіт болітиме від шоколаду.
СОЛОДКА ПЛИТКА БЕЗПЕЧНА ДЛЯ СТВОРІНЬ
(ЯКЩО ВОНИ ЇЇ ВКРАДУТЬ)
-Ясно. -Що ж…
Можемо хоча б помити вібруюче створіння у ванній.
О Лорбе.
Святкове полум'я.
Знаю. Щирі вибачення.
-Вибачення? -Що сталося?
Ви чекали, а торт не ідеальний.
Глазур не застигла, оздоби не там…
Ого.
Це пожежа, люба.
-Як ви знали? -Що знала?
-На наш медовий місяць… -Усі кажуть
-що робити, щоб бути щасливими. -Робіть те чи це. Добре.
-Ми поїхали на маленький острів… -Не дуже маленький.
-…навантажені планами… -Очікуваннями.
…але пішов дощ.
Справжня злива.
Як з цих розприскувачів.
Знаєте, чому ми так довго прожили разом?
Ви мали запасні плани?
-Ми перестали боятися. -Що не відповідаємо очікуванням інших.
Прагнути досконалості.
В ідеальні миті всі можуть почувати любов.
-Тож вони нічого не значать. -Не нічого.
А полюбити одне одного в дощ…
-Або під розприскувачами. -У безладі.
Цілковитому безладі.
Любов'ю, що не прагне ощасливити всіх.
Лише так знаєш, що вона справжня.
Як гарно.
Але краще приберіть тут.
І принесіть хліба, як матимете хвилинку.
Добре попрацювала. Урятувала нас у кризову мить, як завжди.
Може, зробимо тобі короткий день?
-Кінець зміни через десять хвилин. -Нема за що.
Воно обрало сусіда, а не мене. І ніколи не стане моїм…
Співмешканцю!
Ти любиш шоколад? У мене його багато. Чекай! Я вийду.
У мене є шоколад! Житимеш зі мною? Ти житимеш…
Гей, зачекай. Обережно, сусіде.
Це – дике створіння. Вони такого не люблять.
Ні. Воно житиме зі мною. Гляньте, яке гарне.
Хвилинку. Справді гарне.
-Усі вони гарні. -Усі?
-У нього є сім'я. -Ти здивований?
Просто… Я хотів, щоб сіропальцевий бандит жив зі мною,
але йому є з ким жити.
Ось де ти. Малий, ти у великій халепі.
Тепер я зрозумів: сіропальцевий не може жити зі мною в домі,
але надворі я буду його найкращим другом.
Я… Так. Правильно.
Це так правильно – не змушувати його робити щось чуже його природі.
Ми всі на це заслуговуємо. Так?
Не знаю. Мені шість обертів. І для мене тут забагато контексту.
Я живу зі створінням, з яким радо тебе познайомлю.
Якщо захочеш – допоможеш мені дати йому легеневий сік.
Який сік?
-Що мені робити? -Вітання.
Тобто, і я вас вітаю.
Я… Поки ви не побачили вібруюче створіння, скажу…
Знаю. Воно рожеве. Вибачте.
Але… Чесно: будь собою.
Я приніс лагідної отрути, щоб ви випили після роботи.
Але розлив її на ваше створіння.
У ваш дім заліз жадібний сіропальцевий бандит
і зжер шоколадку, яку я теж приніс для вас.
Я викупав створіння й хутро стале не таке червоне,
та я все одно думав втекти з Бурґа чи носити капелюха.
Тут панував цілковитий безлад.
Безлад.
Саме так.
Іноді в безладі знаходиш багато хорошого.
У нього прекрасний і дивний вигляд.
Дивне поєднання.
Але вам таке добре вдається.
Я погано ладнаю зі створіннями. Просто… хотів вам сподобатися.
-Але ж ви дали йому легеневий сік? -Так.
-І воно живе. -Авжеж.
Тоді я вам вдячна.
Я справді хотіла відпочити увечері. Та якби відпочила,
на мене вдома не чекало б прекрасне рожеве створіння.
Я не подала б ювілярам їхній полум'яний торт.
І зараз б не розмовляла тут з вами.
Тож, може, ніщо не стається просто так.
А ще я забив вам унітаз.
Думаєте, створіння нас справді люблять?
Я знаю, що з фізичної точки зору любов до створіння чи істоти –
просто хімія та електричні розряди в нервах.
Думаю, що люблять.
Може, ми ніколи не дізнаємося, як саме, але точно люблять.
Може, більше, коли ми даємо їм ласощі,
та хіба можна їх винити.
Багато істот люблять одне одного зі схожих причин.
Усі ми небездоганні.
Хороший висновок.
Ми теж небездоганні й дивні,
але вони люблять нас такими, як ми є.
І тому ми можемо повчитися в них любити інших істот.
Ви щойно дійшли такого висновку?
На кухні мого народька є табличка з таким текстом.
Довгий текст.
То ви ще хочете колись разом випити й закусити шоколадкою?
Колись?
Так. Буду радий.
Гей, думаю, мені тут не місце.
Напишіть, якщо захочете, щоб я прийшов доприбирати.
Ну, бувайте.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко