Senos laikos būtnes nolēma, ka radības varētu būt draugi.
Es gribu iedraudzēties ar šo cietpēdu skrejbriesmoni,
lai tiktu pie viņa ātruma un ķemmētu viņa kakla matus.
Sēdies viņam virsū!
-Bet viņš var iespert. -Tā ir ātruma cena.
Tā! Mierīgi!
Mierīgi, jaunais draugs! Drīz būsi noklusējuma transportlīdzeklis.
-Dažas radības bija negantas. -Sveicieni, vibrējošā radība.
Gribi kopdzīvot?
-Tāpēc izvēlējāmies mazākas. -Sveicieni, mazā vibrējošā radība!
Vai gribi kopdzīvot?
Daudz labāk.
Citas radības bija pārāk durstīgas - kā au-lodes.
Vajadzēja saprast.
Vai smirdīgas - kā dibenšāvēji.
Ak Lorb, kā kož!
Bet daži bija tieši laikā - kā vibrējošās un tikumiskās radības,
un mēslbārdas, un pat lēnmāji.
Tagad daudzas būtnes saka, ka radības ir mūsu labākie draugi.
Bet vai viņi tiešām mīl mūs vai tikai našķus?
Tu man izlaizīji muti.
Pateicība.
Tā mūsu lode Kas piešķiebusies
Riņķo apkārt zvaigznei
Mēs meklējam, kā dzīvi darīt jēdzīgu
Reizēm sanāk ērmīgi
Mēs zinām tikai to, ka eksistējam
Bet ilgi tas nebūs Tāpēc labāk uzvilkt kājcaurules
Prieks un bēdas, drosme un bailes
Ziņkāre un dusmas Uz planētas, kur valda briesmas
Un tālāk būs Tikai dīvaināk
PAMATĀ NEITANA PAILA GRĀMATAS
UZMANĪGI!
Bet vai viņi tiešām mīl mūs vai tikai našķus?
Reizēm šķiet, ka būt radībai būtu vieglāk.
Tad nebūtu tik daudz jādomā par izpatikšanu citām būtnēm.
Domāju, ka dažas radības par to vien domā.
Tad izejas nav. Un vispār, radības mani biedē.
Nu, stāsta - lai augtu, ir jādara tas, kas biedē.
-Jāskatās, kā izbirst mani mutesbluķi? -Drīzāk jāpaņem radība.
Es nemaldinu. Radībbiedrs tev nāktu par labu. Tev būtu, par ko rūpēties.
Es rūpējos par augiem, un tie nekož. Atskaitot vienu.
-Kāds, kas zina par tavu eksistenci. -Labāk palikt bez mutesbluķiem.
Un no vibrējošajām radībām man ir pilnas acis.
-Ar prieku? -Ar sāpēm un izdalījumiem.
Es par tevi raizējos. Tu esi tik… Kā lai to pasaka…
Vientuļš. Radība tevi mīlētu.
Es gribu, lai mani mīl būtne. Īsto mani.
Nevis kaut kādu būtni, kas dod našķus.
Zīdaiņtempā, brālīt, zīdaiņtempā.
Sveicieni! Jūsu parastais.
Pateicība! O! Ziepjlapas! Tām nevajadzētu būt…
Nē, nē, nē. Jūs vienmēr pasūtāt vienu un to pašu:
ietīto pļuru bez ziepjlapām, ar raudamriņķiem.
Jums taisnība.
-Šajā lietā jums taisnība. -Atnesīšu bez ziepjlapām.
Kamēr gaidāt - lūdzu. Es pati audzēju pūkainās sulas lodes.
Sezonas laikā tās ir īpaši pūkainas un sulīgas.
Tās man garšo vislabāk!
Mūsu dzīvības devēji tās grieza šķēlītēs un mērca kausētā kakao plāksnē.
Zinu, ka atkal izklausās dīvaini.
Nē, brīnišķīgi. Es labprāt to kādreiz pagaršotu.
Varbūt šovakar. Man pa ilgiem laikiem ir brīvs vakars.
Apsveicu?
Es esmu debesskaucis!
-Ei! -Klausies, kā es kaucu uz debesīm!
Ei!
Ei! Tu man iekodi.
Manu cukurpākšaug, man ir jāstrādā. Tas ir svarīgi. Varam paspēlēties vēlāk?
Ja tu man neļauj spēlēt radību, tad tev man jāļauj kādu izvēlēties.
Nē, nav gan. Pagaidām mēs būsim tikai divi.
Kad tad? Man jau ir tik daudz apgriezienu.
-Drīz. -Bet tu tā teici arī tad, ka man bija tik.
Un arī tad, kad bija tik,
un tad, kad tik.
Es gan atceros tikai izplūdušas formas un skaņas, bet gan jau tā bija.
Es tik tikko tieku galā ar mums diviem.
Bet gan reiz nevis tu izvēlēsies radību, bet radība izvēlēsies tevi.
Apsoli?
Vai divriteņu kājminamais no kalna brauc ātrāk?
Tā šķiet. Bet man ir tikai seši apgriezieni. Saki tu!
-Tikko iedomājos, ko tu varētu padarīt! -Nirt jūrā?
Vēl labāk.
Iznest miskasti.
Miskaste!
Tā! Tu te nāc katru dienu un blenz uz to jauko menedžeri,
un beidzot viņa tev dod mājienu par randiņu, bet tu sastingsti!
Kā smadzenes, kad ātri iedzer kaut ko aukstu.
Ak, cietsirdīgais Rorbs! Es viņas klātbūtnē nespēju padomāt.
Viņa ir pirmā, no kuras man piemetas iekšķīgās trīsas.
Tik uzmanīga… un tik rūpīga.
Un māksla uz viņas locekļiem ir tik simboliska! Droši vien.
Neuztraucies. Gan reiz kāda būtne tevi izvēlēsies. Tici man.
Vai nē. Un tas arī nekas.
Lūdzu. Ietītā pļura bez ziepjlapām. Atvainojos par pārpratumu.
Nē, nē, nē. Nevajag atvainoties.
Es atvainojos par jūsu atvainošanos.
Lai labi garšo pļura.
Nelāgas ziņas. Divas apkalpotājbūtnes un pavārs esot slimi.
Šķiet, ka viņi veseļojas, klausoties vienu un to pašu mūziku.
Vai ir iespējams, ka viņi tikai gribēja tikt uz koncertu?
Nezinu, bet tev būs jāpaliek uz vēlo maiņu.
Ko? Man jau sen šis vakars bija ieplānots brīvs.
Neatceros, kad man ir bijis brīvs vakars.
Zinu, un tieši šī pieredze un uzticība šim restorānam ir tas,
uz ko esam sākuši tā paļauties.
Un tā lielā jubilejas maltīte tam pārim, kurš tevi mīl.
Man ir vibrējošā radība, kam ir astma,
un man nav radībaukles, kas tai iedotu plaušspara inhalatoru.
Es negribu pamest novārtā restorānu, bet man nav citas izejas.
To varu es!
Es saprotu, ka nepiedalījos sarunā, bet dzirdēju, ka jums vajadzīga palīdzība.
Es lietoju būtņu inhalatoru. Es to varu izdarīt.
Nu re, lieliski! Tātad nokārtots.
Nē, tu nevari to darīt!
Pateicība, taču jums nav jāpieskata mana vibrējošā radība.
Labi! Jo tev ir alerģija.
Šāds, vai ne?
Un vēl tu baidies līdz nāvei.
Nu, jā, tas darbojas tāpat.
Paskat! Plaušspara eksperts!
Šķiet, atrisinātas divas problēmas!
Jūs nezināt, kur ir mans dzīvoklis.
Viņš atradīs.
Tiešām?
Jā. Lorbs man liecinieks - es mīlu visas radības.
Esmu īsta radību būtne.
Varat uzticēties…
Vai tu mani izvēlies?
Laikam te ir menedžeres dzīvoklis.
Es varu. Pag, kā tas bija jādara?
Un viegli piespiediet purnam,
uztaisiet divus pufpufus, un ding-ding! Tā jālieto radību inhalators.
Paldies par lūkošanos. Neaizmirstiet uzdauzīt pa validācijas pogu.
Un nu - pāris vārdi par mutesbluķu šļuru.
Mutesbluķu šļura.
Tā ir salda, atsvaidzinoša un radīta, lai garšotu kā ēdiens.
Bet neēdiet to! Bet, ja apēdīsiet, tad nekas. Man šķiet.
Tiešām nekas? Cik jūs apēdāt?
-Ei. -Kā iet?
Viņas dzīvoklis ir tik kārtīgs!
Labi. Gatavs.
Esmu viņai sagatavojis vieglo indi un kakao plāksni.
Tagad tev tikai jāuztur pie dzīvības astmatiskā radība.
Nemaz neatgādini!
Vai atgādini gan. Jā, atgādini bieži.
Sveicieni, vibrējošā radība!
Re, kādi mēs esam!
Gaiss ir viegli toksisks tev,
un tu esi viegli toksisks man,
taču mēs varam būt draugi.
Mums ir maz mīklas šķēļu un kviešu elkoņu, un tie ir pārgatavojušies.
Vakar bija nenogatavojušies.
Ir tikai 20 minūtes, kad tie nav ne akmens, ne pļura.
Otrajam galdiņam ir pākšriekstu alerģija. Septītais grib aso, dzelteno šļuru.
Un tā būtne nosūtīja vieglo indi tai būtnei.
Skatīšos, ar ko tas beigsies.
Un viens, un divi…
Apgriezieni ir lieliski
Draugi! Uzsaucam dzirkstošo svētku indi,
lai nosvinētu jūsu 50 apgriezienu kopdzīvi.
-Vai dieniņ, kas par pārsteigumu! -Tas ir par daudz.
-Taču - jā, mēs to gaidījām. -Baudiet!
Ir svarīgi, lai jūs te justos piederīgi. To ir pelnījis katrs. Tā, man tagad…
-Zināt mūsu desertu? -No medusmēneša.
-To pašu. -Ne burtiski.
Tiesa. Tas jau sen ir ekskrementi.
Cik skaists! Es vēlreiz pārbaudīšu.
-Tik skaists. Unikāls. -Kopš tās reizes neesam ēduši.
-Gribas redzēt atkal! -Atvainojiet.
-Kā medusmēnesī. -Šķiet, vēl tikai vakar.
-Bet nebija. -Vareni!
Apgriezieni ir lieliski
Ja tev tie patīk - lieliski
Ja ne, tad piedod
Re, es zinu, ka esam aizņemti,
bet es darīšu visu, lai tas atbilstu jūsu vēlmēm.
Ja to nespētu, kas gan es būtu?
-Tas būtu jauki. -Jūs par daudz darāt.
-Jums vajag pauzi. -Bet atnesiet mīklas šķēles, kad varat!
Radība mani izvēlējās!
Jā. Nāc laukā no miskastes, kamēr kaimiņi nav ieraudzījuši.
Nē, re!
Laid vaļā!
Es viņam pakutināšu mugurkaulu.
Nē. Tā radība nevis vibrēs, bet atstās tev rētas.
Klau, man ir jāstrādā.
-Bet es gribu, lai viņš dzīvo pie mums. -Viņš nav radībbiedrs.
Tā ir āra radība, kam jāpaliek svešiniekam. Labi?
Es nepieņemu šo informāciju un turpināšu bēdāties,
līdz sniegsi vairāk konteksta.
Dažas radības mēs varam mīlēt iekšā -
piemēram, tikumiskās un vibrējošās radības.
Bet tas ir pelēktoņu pirkstu bandīts, kuru varam mīlēt tikai no attāluma.
Nē. Katra radība var būt radībbiedrs.
Diemžēl nevar. Daudziem ārs ir viņu iekša.
Kurš izlemj, kuras radības drīkst dzīvot iekšā?
Būtnes, kas dzīvojušas pirms simtiem vai tūkstošiem apgriezienu.
Viņi ieraudzīja rūcošās radības
un ar laiku viņas pataisīja par tikumiskajām radībām.
-Varam tā izdarīt ar pirkstu bandītu? -Nē. Un mums ir jaunas mēbeles.
Bet kā to izdarīja viņi?
Būtnes ar rūcošajām radībām.
Droši vien dodot uzturu un liekot tām pāroties ar pašu radiem
daudzās paaudzēs, līdz to smadzenes sabojājās un sāka mūs mīlēt.
-Ne tādu kontekstu es gribēju uzzināt. -Jā, tā ar to kontekstu ir -
slikts var kļūt labs, labs - slikts.
Nu, iesim iekšā!
Bet es viņu gribu, jo viņam ir pirksti. Tad man būtu rūcošs brālītis.
Ak, manu cukurpākšaug!
Mēs nevaram ņemt pelēktoņu pirkstu bandītu.
Bet zini? Mēs tev paņemsim īstu radībbiedru.
Aizraujoši, ne?
Nē! Tikai viņu!
Es esmu pelēktoņu pirkstu bandīts. Man patīk mēsli!
Lūdzu. Lūdzu, lien laukā.
Man ir našķi, mantiņas, skrāpējamāda.
Man ir valūta. Saki, ko tu gribi. Es visu izdarīšu.
Palīdzi man palīdzēt tavai būtņbiedrenei.
Visi būsim uzvarētāji!
Ei!
Nu, nezinu, kā to pateikt…
Minēšu. Vibrējošā radība slēpjas,
taču tai tūlīt vajadzēs plaušsparu,
un tu lūdz palīdzību, jo tā esi aizrāvies ar menedžeri,
ka tev nedarbojas smadzenes.
Dīvainā kārtā ļoti konkrēti. Bet - jā, precīzi.
-Drīz tiksimies. -Pateicība. Īsta pateicība.
Ak Lorb!
Tu gaidīji, lai es padodos?
Aizmirsti! Man vienalga, tikai paliec!
Paliec! Jā. Paliec!
Un elpo! Jā!
Jā, tu dzīvosi un…
Ne tagad! Ne tagad!
22. galdiņš lapu spainī atrada saspraudi.
Es teicu, ka tas uz laimi, bet viņi nenoticēja.
Un pāris, kurš tevi mīl, ir gatavs ēst desertu.
Tas ir sanitārijas pārkāpums. Es neiebilstu.
Vai viss kārtībā?
Jā. Vienu mirkli.
Var divus!
Ak nē!
Čau!
Čau. Tu izklausies priecīgs. Tad jau viss ir kārtībā?
Jā. Vislabākajā kārtībā.
Bez maldiem - tas ir atvieglojums.
-Inhalatoru viņam iedevi? -Jā. Bez problēmām.
Totāla sadarbība.
Iespaidīgi!
Es bieži vien mēģinu vairākas reizes.
Ak tā!
Nevaru ne izteikt, cik pateicīga esmu. Esmu tava parādniece.
Nē, neesi. Kā pati teiksi.
Atvainošanās. Vai mana radība ir viegli sarkana?
Ko? Nē.
Tā noteikti ir tava aparāta vaina. Nemaz nav sarkans.
Labi. Centīšos būt mājās pēc iespējas ātrāk. Vēlreiz pateicība.
Pamirkšķini, ja tev ir burvju spējas.
Gatavs piešķilt liesmu?
-Jā! -Pag!
Re! Sāni ir ieliekti,
bet bildē - izliekti un ar glazūru.
-Nē, nē, nē. Nav pareizi. -Ir diezgan līdzīgi.
Viņiem ir 50. jubileja!
Konditors ir slims.
Nabaga būtnei laikam ausis aizkritušas.
Laikam par skaļu klausās mūziku.
Dodiet man konditora cepuri!
Redzu tikai otrā pavāra cepuri.
Tad būs jāizlīdzas ar to.
Vispār man šim darbam nevajag atsevišķu cepuri.
Vienkārši tai brīdī likās, ka tā jāpasaka.
RADĪBU GLĀBĒJI BIEDRĒŠANAS BĀZE
Tu noteikti esi tik priecīgs, ka varēsi izvēlēties radībbiedru!
Šis ir pūkains.
Par daudz vibrē.
Tas šķiet jauks.
Tas nevis vibrē, bet vicina dibenkaulu.
Pārāk tikumisks.
Šī ir krāsaina un tikumus nepazīst.
Par maz pirkstu.
Labi.
-Tur ir kas pirkstiem līdzīgs. -Par maz mēslu.
Nu bet ko tad tu gribi?
Kur ir jūsu pelēktoņu pirkstu bandīti?
Viņi ir apmēram tik augsti.
Ar daudziem, spocīgiem, maziem pirkstiņiem un dzied tā…
Diemžēl tie pie mums nedzīvo. Viņu mājas ir ārs.
Tad es iešu dzīvot pie viņiem.
Nē, mīļo cukurpākšaug! Prātīgi!
Mums divās stundās jātiek galā, citādi viņa ar mani nerunās!
Negribas teikt, bet šis ir īsts "es zināju, ka tā būs,
un tieši tāpēc centos tevi atturēt" brīdis.
-Tā ir maldināšana. Tu to saki ar prieku. -Tā ir taisnība.
Es saku - zvani viņai un godīgi izstāsti, kas notika.
Godīgumam ir par vēlu. Esmu pārāk daudz maldinājis.
Pie darba! Dabūsim laukā šo vieglās indes pleķi no radības spalvas.
Ko… Kā tu to izdarīji?
Tas bija bīstami. Ļoti bīstami.
Tagad paliec te un veseļojies!
Ja iziesi no istabas, radību mums nebūs. Skaidrs?
Man te ir liela mēslu kaudze.
Vai viņai ir kaisāmie minerāli un dzirkstošais šķidrums?
Tikai slapjumkristāli un burbuļšķidrums.
Ne… Ko…
Ja nu mēs uz sarkanās vieglās indes pleķa uzlejam balto vieglo indi?
-Lai pleķi neitralizētu. -Ko?
Pielieciet pannu klāt liesmai, un - voilà!
Tu atnāci! Tu mani izvēlies! Ņem!
Pag! Nē! Man ir vēl citi našķi. Pa, pa, pa!
Kāpēc pleķis ir vēl lielāks?
Es padodos. Atkal būs jāpārvācas. Es negribu!
Varbūt es turpmāk varu maskēties? Es valkāšu cepuri!
Mana galva cepurēm ir mazu!
Brāli, tev jāsavācas.
Es nespēju.
Ne vienmēr viss notiek kā plānots. To zina visi.
Un, ja tev šī būtne patīk, tev jābūt atklātam.
Partnerība nevar sākties ar maldināšanu.
Partnerība? Viņa negribēs būt partnere,
kad uzzinās, ka viņas mīļo radību aplēju ar vieglo indi.
Viņa mani padzīs no restorāna,
un man būs jādzer ņiprumšķidrums labākā iestādē.
Tu centies iekarot menedžeri
tāpat kā radību - ar našķiem. Ar varu to nevar izdarīt.
Tev ir jābūt patiesam, citādi nezināsi, vai tas maz ir pa īstam.
Panāc! Re - tas ir pa īstam.
Labi, jā, pietiek.
Tev taisnība, jā? Laikam jau brālis vienmēr zina labāk.
Laid vaļā! Tā kakao plāksne nav tava!
Ņem nost! Diez vai viņu interesē īpašumtiesības.
Zagt nav labi, un no tās kakao plāksnes tev kļūs slikti!
SALDPLĀKSNE NEKAITĒ RADĪBĀM
(JA VIŅAS NOZOG)
-Nu, neko. -Labi.
Mēs vibrējošo radību vismaz varētu ielikt vannā.
Ak Lorb!
Svinīgais dedzinājums.
Zinu, zinu. Sirsnīga atvainošanās.
-Atvainošanās? -Kas vainas?
Torte bija vēlu un nebija ideāla. Glazūra šķidra, nepareizi leņķi…
Vai!
Ugunsgrēks, dārgais.
-Kā jūs zinājāt? -Ko tad?
-Mūsu medusmēnesī… -Visi stāsta,
-kas jādara, lai būtu laimīgs. -Dari tā, dari šitā… Labi.
-Mēs aizbraucām uz mazu salu. -Nebija jau tik maza.
-Mums bija plāni… -Gaidas.
…bet lija lietus.
Gāza kā ar spaiņiem.
Tāpat kā šie smidzinātāji.
Bet zināt, kas mūs tik ilgi noturēja kopā?
Jums bija rezerves plāni?
-Mēs pārtraucām baidīties. -No tā, ko teiks citi.
-Ka visam jābūt ideāli. -Ideālos brīžos mīlēt var visi.
-Tāpēc tiem nav nozīmes. -Ne jau nemaz.
Taču atrast mīlestību lietū…
-Smidzinātājos… -Haosā…
Pilnīgā haosā…
Mīlestību, kura nevienu necenšas darīt laimīgu.
Tikai tā var zināt, ka tā ir īsta.
Tas ir tik skaisti!
Te gan jums vajadzētu drusku piekopt.
Un atnesiet mīklas šķēles, kad sanāk.
Malacis! Tu mums grūtībās izlīdzēji - kā vienmēr.
Atlikušais vakars tev brīvs!
-Maiņa beidzas pēc desmit minūtēm. -Lūdzu!
Viņš izvēlējās kaimiņu, nevis mani. Viņš nekad nebūs mans…
Radībbiedr!
Tev garšo kakao plāksne? Man ir! Paga, es nāku!
Man ir kakao plāksne! Būsi mans radībbiedrs? Vai būsi mans…
Ei! Uzmanīgāk, kaimiņ! Tā ir savvaļas radība. Viņam negaršos.
Nē, tas ir mans jaunais radībbiedrs. Re, cik skaists. Re!
Ļauj man. Tiešām skaists.
-Viņi visi ir skaisti. -Viņi?
-Viņam ir ģimene! -Tu brīnies?
Es… es gribēju, lai pelēktoņu pirkstu bandīts ir mans radībbiedrs,
bet tam… tam jau bija savi maziņi biedriņi.
Te tu esi! Nu tev ir nepatikšanas, mazbūtne!
Tagad es zinu, ka pirkstu bandīts nevar būt mans radībbiedrs,
bet es būšu viņa labākais draugs - ārā.
Es… Jā, tieši tā.
Tas ir ļoti mīļi - neuzspiest to, kas varētu būt pret viņa būtību.
Mēs visi to esam pelnījuši, vai ne?
Nezinu. Man ir seši apgriezieni, un te ir par daudz konteksta.
Man ir radībbiedrs, ar kuru es tevi labprāt iepazīstinātu,
un, ja vēlies, tu varētu palīdzēt viņam iedot plaušsparu.
Pag, kādu sparu?
-Ko iesākt? -Sveicieni!
Tas ir - ahā! Sveicieni arī tev!
Man… man tev ir kas jāsaka, pirms tu satiec savu vibrējošo radību.
Zinu, ka rozā. Piedod.
Bet… Tā, godīgums. Tiešām. Esi tu pats!
Es atnesu vieglo indi, ko tev pēc darba iedzert.
Tad es sāku to liet virsū tavai radībai.
Izbadējies pelēktoņu pirkstu bandīts iezagās tavā mājā
un apēda kakao plāksni, ko arī biju atnesis tev.
Tad es atšķaidīju tavas radības krāsu vannā
un domāju bēgt no Burgas vai vismaz sākt valkāt cepuri.
Tas bija pilnīgs haoss.
Haoss!
Tieši tā. Jā.
Reizēm haosā var atrast daudz ko labu.
Viņš izskatās lieliski un ļoti savādi.
Dīvains savienojums.
Bet tev tie padodas.
Bet es nemāku apieties ar radībām. Es tikai… gribēju tev iepatikties.
-Bet tu taču iedevi viņam plaušsparu? -Jā.
-Vai viņš ir dzīvs? -Jā.
Tad esmu pateicīga.
Es ļoti gribēju brīvu vakaru, bet, ja tā būtu noticis,
atgriežoties mani nesagaidītu burvīga rozā radība.
Savam jubilejas pārim es nebūtu pasniegusi ugunīgo torti.
Es tagad nebūtu šeit un nerunātu ar tevi.
Tāpēc varbūt viss tomēr notiek ar iemeslu.
Vēl es aizdambēju tavu podu.
Vai domā, ka radības mūs mīl pa īstam?
Es jau zinu, ka fiziski radības vai būtnes mīlēšana
ir tikai ķimikālijas un miesas vadi.
Es domāju, ka mīl gan.
Mēs varbūt nekad neuzzināsim, vai tā ir tāda pati, tomēr tā ir mīlestība.
Varbūt viņi mūs mīl vairāk, ja dodam našķus,
bet daudzas būtnes mīl vairāk līdzīgu iemeslu dēļ.
Mēs visi esam nepilnīgi.
Varbūt tā ir tā morāle.
Arī mēs varam būt nepilnīgi un dīvaini,
bet viņi mūs mīl tādus, kādi esam.
Un tāpēc mēs no viņiem varam mācīties, kā mīlēt citas būtnes.
Tu to tikko izdomāji?
Manam dzīvības devējam virtuvē bija tāds uzraksts.
Garš uzraksts.
Vēl gribi kādreiz ar mani uzēst pūkaino sulas lodi ar kakao plāksni?
Kādreiz?
Jā. Tas man patiktu.
Liekas, ka man te nevajadzētu būt,
bet sakiet, ja gribat, lai atgriežos un pabeidzu tīrīt.
Labi, atā!
Tulkojis Imants Pakalnietis