For længe siden besluttede væsener, at skabninger kunne være venner.
Jeg vil være venner med dette hårdfodede løbemonster
for at låne dets fart og børste dets nakketotter.
Du bør sætte dig op på den.
Men så sparker den mig måske.
Det er prisen for fart.
Okay. Rolig.
Rolig, nye ven.
Snart vil du være den almindelige transportform.
-Nogle skabninger var onde. -Hej, store vibrerende skabning.
Skal vi bo sammen?
Så vi valgte dem, der var mindre.
Hej, lille vibrerende skabning.
Skal vi bo sammen?
Meget bedre.
Andre skabninger var for stikkende. Såsom av-kugler.
Det burde jeg have forventet.
Eller for ildelugtende, såsom numsebombere.
Åh! Det svider.
Men nogle var lige i øjet.
Såsom vibrerende skabninger og moralske skabninger
og heavyskæg og selv langsomme kupler.
Mange væsener påstår, at skabninger er vores bedste venner.
Men elsker de os egentlig? Eller blot vores godbidder?
Du slikkede mig inden i munden.
Taknemmelighed.
Her er vores planet Den hælder lidt
I kredsløb om en stjerne
Vi finder måder at give livet mening
De kan virke bizarre
Vi ved blot, at vi findes
Men det varer ikke længe Så det hjælper at tage fodrør på
Glæde og sorg, mod og frygt
Nysgerrighed og vrede På en planet fuld af farer
Og det bliver kun mærkeligere Fremover
BASERET PÅ NATHAN W. PYLES BOGSERIE
FORSIGTIG NU
Men elsker de os egentlig? Eller blot vores godbidder?
Nogle gange ville det være nemmere at være en skabning.
Så jeg ikke skulle bekymre mig om, hvorvidt andre væsener kan lide mig.
Jeg tror, nogle skabninger ikke bekymrer sig om andet.
Så er der intet at gøre.
Men skabninger skræmmer mig.
Man siger, at man skal gøre skræmmende ting for at vokse.
Såsom at se mine mundsten falde ud?
Jeg tænkte mere på at få sig en skabning.
Uden bedrag tror jeg, at en skabningsbofælle ville være godt for dig.
En at passe.
Jeg passer planter, og de bider ikke. På nær én.
En, der ved, du eksisterer?
Så vil jeg hellere miste mine mundsten.
Og vibrerende skabninger får mine øjne til at hæve.
-Af glæde? -Af smerte og pus.
Jeg er bekymret for dig. Du er altid så... Hvordan skal jeg sige det?
Alene. En skabning ville elske dig.
Et væsen skal elske mig. Den ægte mig.
Ikke bare som et væsen, der giver dem godbidder.
En ting ad gangen. En ting ad gangen.
Hej. Det sædvanlige.
Taknemmelighed. Åh, sæbeblade. Der burde ikke være...
Åh, nej, nej. Det er forkert. Du bestiller altid den samme næring.
Indsvøbt mos uden sæbeblade og med græderinge til.
Du har ret.
-Det har du ret i. -Jeg henter en sæbefri udgave til dig.
Mens du venter, så værsgo. Jeg dyrker mine egne fnugsaftkugler.
De er ekstra fnuggede og saftige i fnugsaftkuglesæsonen.
Dem elsker jeg.
Vores livskænkere skar dem i stykker og lod os dyppe dem i smeltet kakaoplade.
Jeg ved godt, det lyder som endnu en mærkelig kombination.
Nej, det lyder dejligt. Det vil jeg gerne prøve.
Måske i aften. Det er min første friaften i evigheder.
Øh, tillykke.
Jeg er en himmelskriger!
-Hov! -Hør mig skrige mod himlen!
Halløj.
Du bed mig.
Min søde bønne, jeg er nødt til at arbejde. Det er vigtigt.
Kan vi lege senere?
Hvis du ikke vil lade mig være en skabning, må du lade mig få en.
Nej, jeg må ej. Det er kun dig og mig indtil videre.
Hvornår så? Jeg er allerede så mange omdrejninger her.
-Snart. -Det sagde du også, da jeg var så mange.
Og du sagde det, da jeg var så mange,
og da jeg var så mange.
Jeg husker kun slørede former og lyde,
men du sagde det sikkert også da.
Jeg kan knap håndtere os to alene nu.
Men en dag vælger du ikke en skabning. Så vælger den dig.
Lover du det?
Kører en tohjulet fodskubber hurtigere nedad?
Det tror jeg. Men jeg er kun seks. Det må du fortælle mig.
Jeg er lige kommet på en sjov ting, du kan gøre.
Dybvandsdykning?
Bedre endnu.
Gå ud med skraldet.
Skrald!
Wow, wow, wow. Du kommer her hver dag og stirrer på den søde bestyrer,
og endelig får du muligheden for at invitere dem ud, og så stivner du.
Ligesom hjernen, når man drikker noget koldt.
Ondskabsfulde Rorb. Jeg kan ikke tænke klart, når de er i nærheden.
Det er det første væsen, der giver mig indre flakserier.
Så betænksom... og så dedikeret.
Og kunsten på deres lemmer er så symbolladet. Formentlig.
Bare rolig. En dag vil et væsen vælge dig. Det lover jeg.
Eller ikke. Det vil også være helt fint.
Værsgo. Indsvøbt mos uden sæbeblade. Jeg beklager rodet.
Nej, nej, nej. Nej. Nej, nej, nej. Der er intet at beklage.
Jeg beklager din beklagelse.
Nyd mosen.
Dårlige nyheder. To tjenervæsener og en kok er blevet syge.
De lader til at helbrede sig selv ved at lytte til den samme musik.
Kan det tænkes, de har meldt sig syge for at tage til koncert?
Aner det ikke, men du bliver nødt til at blive til sent.
Hvad? Jeg har planlagt den her friaften i ugevis.
Jeg kan ikke huske, hvornår jeg sidst har haft fri.
Jeg ved det godt, og det er netop den erfaring og hengivenhed,
vi er blevet så vant til.
Og det store årlige måltid til parret, der elsker dig.
Jeg har også en vibrerende skabning med astma,
og jeg har ikke min skabningspasser til at give dem deres lungesaftinhalator.
Jeg vil ikke svigte restauranten,
men jeg har intet valg.
Jeg kan godt gøre det.
Jeg ved, det ikke var min snak, men jeg hørte, du havde brug for hjælp.
Jeg bruger også en væseninhalator. Jeg kan gøre det.
Sådan. Storartet. Så er det ordnet.
Nej, det kan du ikke.
Taknemmelighed, men du behøver ikke at passe min vibrerende skabning.
Godt, for du er allergisk.
Sådan en, ikke?
Du er også skrækslagen.
Jo, den virker på samme måde.
Jaså. En ekspert i lungesaft.
Det lader til, at vi løser to problemer på ingen tid.
Du ved ikke engang, hvor min lejlighed er.
De skal nok finde den.
Er du sikker?
Ja. Guderne skal vide, jeg aldrig har mødt en skabning, jeg ikke elskede.
Jeg er lidt af et skabningsvæsen.
Du kan stole...
Vælger du mig?
Det må være bestyrerens lejlighed.
Jeg kan godt. Jeg kan godt. Hvordan var det nu, jeg gjorde?
Og du sætter den blidt på dens ansigt,
giver den to tryk og bum. Sådan giver du en skabning inhalator.
Tak, fordi du så med. Glem ikke at trykke på bekræftelsesknappen.
Og nu en reklame for mundstenssnask.
Mundstenssnask.
Det er sødt, det smager af pebermynte, og det er meningen, det skal smage af mad.
Men spis det ikke. Medmindre du gør det, hvilket er i orden. Tror jeg nok.
Er det i orden? Hvor meget har du spist?
-Hej. -Hvordan går det?
Wow, deres sted er så velordnet.
Okay, jeg er klar.
Jeg har mild gift og kakaoplade til dem, når de kommer hjem.
Nu skal du bare holde en skabning med astma i live indtil da.
Mind mig ikke om det.
Eller jo, gør det. Mind mig jævnligt om det.
Hej, vibrerende skabning.
Se os lige engang.
Luften er let giftig for dig...
...og du er let giftig for mig...
...men vi kan godt være venner.
Vi er løbet tør for dejskiver og hvedeknækkere, og de her er overmodne.
De var umodne i går.
Der går 20 minutter, fra at de er hårde som sten, til de er klam mos.
Bord 2 har bælgnøddeallergi.
Bord 7 vil have stærk gul snask.
Og det væsen har bestilt mild gift til det væsen.
Jeg vil se, hvad der sker.
Og en og to...
Omdrejninger er dejlige...
Kære venner, boblende festgift på husets regning
for at fejre jeres 50 omdrejninger sammen.
-Du milde, sikke en overraskelse. -Det er da alt for meget. Mmm.
-Men ja, det var forventet. -Nyd det.
Det er vigtigt, at I føler jer som en del af familien her.
Det fortjener alle væsener. Nu må jeg...
Du ved desserten, vi har forudbestilt?
Det er den fra vores bryllupsrejse.
-Den samme. -Ikke bogstaveligt talt.
Nej, den har været afføring i lang tid.
Wow. Fint. Jeg skal nok tjekke.
Så smuk.
-Vi har ikke smagt den siden. -Så unik.
-Vi ser frem til at se den igen. -Undskyld.
Som den var på vores bryllupsrejse.
Det føles, som var det i går.
-Men det var det ikke. -Nej.
Omdrejninger er dejlige...
Hvis man kan lide dem
Ellers beklager vi
Jeg ved godt, vi har travlt,
men jeg skal sørge for, at den er som forventet, uanset hvad.
Hvad ville jeg være, hvis jeg ikke kunne jonglere?
-Det ville være dejligt. -Du jonglerer for meget.
Du har brug for en pause.
Men vi kunne godt tænke os flere dejskiver, hvis du får tid.
En skabning valgte mig!
Klart. Lad os få dig op af skraldespanden, før naboerne ser dig.
Nej, se.
Giv slip.
Jeg vil kilde dens rygrad for at vise mit venskab.
Nej. Den skabning svarer ikke med vibrationer, men med sår.
Nu må jeg tilbage til arbejdet.
Men den skal bo sammen med os indenfor.
Dette er ikke en skabningsbofælle.
Det er en udendørsskabning, som skal forblive en fremmed. Okay?
Jeg accepterer ikke den information og vil være vred,
indtil du giver mig mere kontekst.
Nogle skabninger kan vi elske indenfor,
såsom moralske skabninger og vibrerende skabninger.
Men det der er en gråtonet fingerbandit, som vi kun kan elske på afstand.
Nej. Alle skabninger kan være en bofælle.
Desværre ikke. For mange af dem er udenfor deres indenfor.
Hvem bestemmer så, hvilke skabninger der må være indenfor?
Det gjorde væsener for hundreder eller måske tusinder omdrejninger siden.
De så snerrende skabninger
og med tiden gjorde de dem til moralske skabninger.
Kan vi gøre det samme med den gråtonede fingerbandit?
Nej, det kan vi ikke. Og vi har lige fået nye møbler.
Men hvordan gjorde de det,
væsenerne, der gjorde den snerrende skabning til en bofælle?
Formentlig ved at give den næring og få den til at parre sig med sine slægtninge
i mange generationer, indtil dens hjerne var så sløj, at den elskede os.
Det var ikke den kontekst, jeg gerne ville have.
Nej. Sådan er det med kontekst.
Den kan gøre dårlige ting gode og gode ting dårlige.
Lad os gå indenfor.
Men jeg vil have den, fordi den har fingre.
Som en snerrende lille søskende.
Min søde bønne.
Vi kan ikke få en gråtonet fingerbandit.
Men ved du hvad? Vi skaffer en rigtig skabningsbofælle.
Er det ikke spændende?
Nej, kun sådan en!
Jeg er en gråtonet fingerbandit. Jeg elsker skrald!
Vær sød at komme ud.
Jeg har mad, legetøj, ny hud at flænse.
Jeg har valuta. Bare sig, hvad du vil have. Så skaffer jeg det.
Hjælp med at hjælpe dig med at hjælpe.
Det er godt for os alle tre.
Hej.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal sige det.
Lad mig gætte. Den vibrerende skabning gemmer sig,
men den skal have lungesaft inden for to minutter,
og du ringer efter hjælp, fordi du er så forgabt i bestyreren,
at din hjerne ikke fungerer.
Mærkeligt konkret. Men ja, præcis.
-Vi ses om lidt. -Taknemmelighed. Stor taknemmelighed.
Du milde.
Ventede du bare på, at jeg skulle give op?
Glem det. Jeg er ligeglad, bare du bliver der.
Bliv der. Ja. Bliv der.
Og træk vejret. Sådan.
Sådan. Du overlever og...
Åh nej, ikke nu. Ikke nu.
Bord 22 har fundet en clips i deres bladskål.
Jeg sagde, det betød held, men de købte den ikke.
Og parret, der elsker dig, er parat til dessert.
Det er en overtrædelse af hygiejnelovgivningen. Det gør ikke noget.
Er alt i orden?
Ja, bare giv mig et øjeblik.
Tag to.
Åh nej. Øh...
Hej.
Hej. Du lyder glad. Jeg formoder, at det går fint?
Ja. Det går meget fint.
Uden bedrag, det er jeg lettet over at høre.
Har de fået inhalatoren?
Jep. Uden problemer overhovedet.
Total samarbejde.
Wow, imponerende.
Det tager mig ofte adskillige forsøg at få dem til at sidde stille.
Gør det?
Jeg er så taknemmelig for den her tjeneste. Jeg skylder dig en.
Nej, det gør du ikke. Det er op til dig.
Undskyld, men er min skabning lyserød?
Hvad? Nej.
Det må være din maskine.
Slet ikke rød overhovedet.
Okay, jeg prøver at komme hjem så hurtigt som muligt. Endnu engang, taknemmelighed.
Blink, hvis du har magiske kræfter.
Er du klar til at tænde den?
-Ja. -Vent.
Se, siden er konkav,
men på billedet er den konveks, og glasuren der.
Nej, nej, den er helt forkert.
Det er tæt nok på.
Det er deres guldbryllupsdag.
Men konditoren er syg.
Staklens ører må være stoppede.
Musikken bragede.
Giv mig konditorhatten.
Jeg kan kun finde vicekokkens hat.
Så må jeg nøjes med den.
Jeg har faktisk ikke brug for en hat.
Det føltes bare rigtigt at sige.
SKABNINGSINTERNAT BOFÆLLESTATION
Er du ikke spændt på at udvælge den skabningsbofælle, du vil have?
Den her er pelset.
For vibrerende.
De ser sjove ud.
I stedte for at vibrere logrer de med deres numserad.
-For moralsk. -Mmm.
Den her er farverig og har ingen moral.
Ikke nok fingre.
Okay.
Det er nærmest fingre.
Ikke nok skrald.
Men hvad vil du så have?
Hvor er jeres gråtonede fingerbanditter?
De er omkring så høje her.
De har en masse skumle, små fingre, og de synger sådan her...
Dem tager vi desværre ikke ind. Deres hjem er udenfor.
Så slutter jeg mig til dem.
Nej, nej. Forsigtig, søde bønne.
Vi har to timer til at ordne det. Ellers taler de aldrig til mig igen.
Jeg hader at sige det, men det her er et "Jeg vidste, det ville ske,
og derfor prøvede jeg at stoppe dig"-øjeblik.
Det er bedrag. Du elsker at sige det.
Det er rigtigt.
Jeg synes, du bare skal ringe og være ærlig om, hvad der er sket.
Det er for sent. Jeg har fortalt for meget bedrag.
Lad os nu fjerne den milde giftplet
fra skabningens pels.
Hvad... Hvordan gjorde du?
Det var farligt, meget farligt.
Nu bliver du her og heler.
Hvis du forlader værelset, anskaffer vi os ikke nogen skabning. Forstået?
Jeg har en masse skrald heroppe.
Har de natriumdrys og boblevæske?
Jeg kan finde store våde krystaller og mavevand.
Lad være... Hvad...
Hvad hvis vi hælder hvid mild gift på den røde milde giftplet
og ligesom udligner den?
Hvad?
Vip en pande over flammen og voilà.
Du kom. Du vælger mig. Kom her.
Vent. Nej, jeg har andre godbidder. Vent, vent.
Hvorfor er pletten større?
Jeg giver op. Jeg bliver nødt til at flytte igen. Jeg vil ikke flytte.
Måske kan jeg gå med forklædning. Jeg må gå med tilbehør og hat.
Mit hoved er for lille til hatte.
Du er nødt til at tage dig sammen.
Det kan jeg ikke.
Tingene går ikke altid som planlagt. Det ved alle væsener.
Og hvis du kan lide det her væsen, er du nødt til at være ærlig.
Et parforhold kan ikke begynde med bedrag.
Parforhold? De vil ikke være partnere,
når de finder ud af, at jeg spildte mild gift på deres yndlingsskabning.
De vil bede mig om at gå og forbyde mig at komme på restauranten,
og jeg vil være tvunget til at drikke god sitrevæske
på et bedre etablissement.
Du har prøvet at erobre bestyreren,
som et væsen prøver at erobre en skabning med godbidder. Det kan man ikke.
Du må være dig selv. Ellers finder du aldrig ud af, om det er ægte.
Sådan her. Det er ægte.
Okay. Ja, det er nok.
Du har ret. Søskende ved det nok altid.
Hov, giv slip. Den kakaoplade tilhører ikke dig.
Bare tag den. Jeg tror ikke, de går op i ejendomsret.
Det er uopdragent at stjæle, og den kakaoplade gør dig syg.
SØDPLADE VELEGNET TIL DYR
(HVIS DE STJÆLER DEN)
-Nå. -Godt.
Vi kan i det mindste give den vibrerende skabning et bad.
Du milde.
Jubilæumsild.
Jeg ved det godt. Jeg beklager.
-Beklager? -Hvad er der galt?
Kagen var forsinket, og den er ikke perfekt.
Glasuren løber, og fordelingen var forkert...
Du milde.
Det er en ildebrand, skat.
-Hvor vidste du det dog fra? -Vidste hvad?
-På vores bryllupsrejse... -Alle siger,
-hvad man skal gøre for lykken. -Gør det her, gør det der. Okay.
-Så vi tog til en lille ø... -Så lille var den ikke.
-...med en masse planer... -Forventninger.
...og det regnede.
Det stod ned i stænger.
Ligesom sprinklerne her.
Men ved du, hvad der har holdt os sammen så længe?
Havde I en reserveplan?
-Vi holdt op med at være bange. -For andres forventninger.
Om at alt skal være perfekt.
Enhver kan fremtvinge kærlighed i de perfekte øjeblikke.
-Så det ikke betyder noget. -Eller lidt.
Men at finde kærligheden i regnen.
-I sprinklerne. -I kaosset.
Det rene kaos.
Når man ikke prøver at gøre andre glade.
Så ved man, at det er ægte.
Det er smukt.
Men du bør nok rydde lidt op her.
Og vi vil gerne have de der dejskiver, når du får tid.
Godt gået i aften. Du har hjulpet os ud af en knibe, som du plejer.
Hold du fri resten af aftenen.
-Min vagt slutter om ti minutter. -Selv tak.
Den valgte naboen, ikke mig. Den bliver aldrig min...
Bofælle!
Kan du lide kakaoplade? Jeg har kakaoplade. Vent! Jeg er på vej.
Jeg har kakaoplade. Vil du være min bofælle? Vil du være min...
Hov, hov, forsigtig, nabo.
Det er en vild skabning. Det kan den ikke lide.
Nej, det er min ny bofælle. Se, hvor smuk den er.
Det er de virkelig.
-Alle sammen. -Alle sammen?
-Den har en familie. -Mmm, er du overrasket?
Jeg ville bare have den gråtonede fingerbandit som bofælle,
men den har allerede sine egne små bofæller.
Der er du jo. Nu er du på den, lille væsen.
Nu forstår jeg, at fingerbanditten ikke kan være min bofælle indenfor,
så jeg vil være dens bedste ven udenfor.
Jeg... Ja, det er rigtigt.
Det er sødt ikke at prøve at tvinge den til at være noget, den ikke er.
Det har vi alle fortjent, ikke?
Det ved jeg ikke. Jeg er seks år, og der er for meget ny kontekst for mig lige nu.
Jeg har en skabningsbofælle, som du meget gerne må møde
og hjælpe med at give lungesaft.
Hvilken slags saft?
-Hvad skal jeg? -Hej.
Jeg mener, ja, hej til dig også.
Så... Jeg er nødt til at sige noget, før du ser din vibrerende skabning.
Jeg ved godt, den er lyserød. Undskyld.
Men... okay, vær ærlig og vær dig selv.
Jeg tog noget mild gift med til dig, til når du havde fyraften.
Så spildte jeg det på din skabning.
En glubsk gråtonet fingerbandit kom ind
og spiste den kakaoplade, jeg også havde købt til dig.
Så fortyndede jeg farven på din skabnings pels i badet
og overvejede at flygte fra Væsenborg eller i det mindste gå med hat.
Det har været rent kaos.
Kaos.
Øh, ja, i den grad.
Nogle gange er der meget godt at finde i kaos.
Den ser forrygende og mærkelig ud.
Spøjs blanding.
Men det er du god til.
Men jeg er ikke god til skabninger. Jeg ville have, du skulle kunne lide mig.
-Men du gav den lungesaften? -Ja.
-Er den i live? -Uden tvivl.
Så er jeg taknemmelig.
Jeg ville have en friaften, men hvis jeg havde haft det,
var jeg ikke vendt hjem til en smuk lyserød skabning.
Så havde jeg ikke serveret ildkagen for mit guldbryllupspar.
Og jeg ville ikke tale med dig her lige nu.
Så måske sker det hele af en årsag.
Jeg har også stoppet dit toilet.
Tror du virkelig, skabninger elsker os rigtigt?
Jeg ved jo godt, at det at elske en skabning eller et væsen
blot er kemikalier og kødledninger.
Det tror jeg, de gør.
Vi finder nok aldrig ud af, om det er det samme, men der er bestemt kærlighed.
Måske elsker de os højere, når vi giver dem godbidder,
men det kan vi ikke bebrejde dem.
Mange væsener elsker hinanden af de samme årsager.
Vi er alle uperfekte.
Måske er det lektien.
Vi er nok også uperfekte og mærkelige,
men de elsker os alligevel for dem, vi er.
Og derfor kan vi lære at elske andre væsener gennem dem.
Har du lige fundet på det?
Min livskænker havde et skilt med det på i køkkenet.
Langt skilt.
Kan du stadig tænke dig fnugsaftkugler og kakaoplade sammen engang?
Engang?
Ja, det kan jeg.
Hej, øh, jeg burde nok ikke være her.
Men sig til, hvis jeg skal komme tilbage og gøre rengøringen færdig.
Okay, farvel.
Tekster af: Simon Boertmann Brüel