Навремето съществата решили да се сближат с тварите.
Ще се сприятеля с тази бурна въздушна маса
за скорост и за да реша бретона на врата й.
Седни отгоре.
Може да ме ритне. - Искаш ли да си бърз?
Спокойно.
Ей, нови приятелю. Скоро само върху теб ще се придвижваме.
Някои били лоши. - Привет, голяма вибрираща твар.
Да живеем заедно?
Но ги имало и умалени.
Привет, малка вибрираща твар. Да живеем заедно?
Така по-бива.
Други били кръгли бодливци. - Ама разбира се.
Или адски миризливци. - О, небеса! Пари ми.
Но имало и страхотни.
Вибриращи твари, благородни твари, триъгълни бради и дори бавни кубета.
Днес тварите са сред най-добрите ни приятели.
Но нас ли обичат, или лакомствата, които им даваме?
Близна ме в устата. Благодарност.
Това е нашето Кълбо - леко наклонено, обикалящо звезда.
В живота смисъл търсим ние.
Колкото и странности да крие.
Знаем, че ни има.
Но не знаем докога, време не губи.
Всякакви емоции усети.
На планетата опасна куриози намери.
Странното тепърва предстои.
ПО ПОРЕДИЦАТА НА НЕЙТАН ПАЙЛ
"И УМНАТА!"
Нас ли обичат, или лакомствата, които им даваме?
Понякога ми се ще да бях твар. На тях не им пука кой ги харесва.
Някои твари само за това мислят. - Добре, и без това ме ужасяват.
Бори се със страховете си. - Да гледам как устните ми камъни окапват?
Имах предвид да осиновиш. Твар съквартирант ще ти се отрази добре.
Ще се грижиш за нещо. - Грижа се за растения, те не хапят.
И не те забелязват.
По-добре да съм щърб. А и от вибриращите твари се просълзявам.
От радост? - От болка.
Тревожа се за теб. Винаги си... Как да го кажа по-мило?
Сам. Тварта ще те обича.
Предпочитам да ме обича същество. Мен, не лакомствата.
Малки крачки, братко. Малки крачки. - Обичайното.
Благодарност. Има мито листо, а не трябваше.
Станала е грешка. Ти винаги си поръчваш едно и също.
Повита смес без мито листо и с разплакващи кръгчета.
Така е.
Права си. - Ще донеса без мито листо.
Докато чакаш, ето ти мъхеста сфера. Аз ги отглеждам.
Сега им е сезонът и са сочни. - Те са ми любимите.
Животодателите ни ги режеха и ги топяха в течна какаова плочка.
Май все странни комбинации харесвам.
Звучи страхотно. Бих я пробвала някой път.
Даже довечера. Като никога, имам свободна вечер.
Честито?
Аз съм виеща към небето твар!
Престани. - Чуй как вия!
Стига.
Ухапа ме!
Бобчето ми, имам важна работа. Може ли да играем по-късно?
Ако не може да съм твар, позволи ми да си взема.
Още не може. - А кога? Вече съм на ей толкова обиколки!
Скоро. - Така каза и като бяха на толкова.
И на толкова.
И на ей толкова.
По-рано от това не помня, но сигурно и тогава.
Едва намирам време за теб.
А и няма нужда да си избираш твар. Един ден тя сама ще те избере.
Обещаваш ли?
Двуколесният кракотлас върви ли по инерция?
Май да, но съм само на шест. Ти ми кажи.
Измислих ти забавно занимание.
Гмуркане ли? - По-хубаво.
Изхвърли боклука. - Боклук!
Леле-леле! Все зяпаш любезната управителка,
а сега, вместо да я поканиш на среща, се вцепени.
Като мозъка ти, като пиеш студено.
Небеса! Губя ума и дума в нейно присъствие.
Тя е първото същество, за което тръпна отвътре.
Толкова е внимателна. И отдадена.
И има рисунки по ръцете. Символи, предполагам.
Не се тревожи. Един ден някое същество ще те избере.
Или няма. Както стане.
Ето. Повита смес без мито листо. Извинения за грешката.
Не. Няма нужда от извинения.
Извинения, че се стигна до извинения. - Да ти е сладко.
Злощастни новини. Две от сервиращите същества са болни.
Лекуват се с една и съща музика.
Да не се преструват, за да идат на концерт?
Не знам, но се налага да поемеш и късната смяна.
Какво? Заявих тази свободна вечер преди седмици.
Не помня кога почивах за последен път.
Знам! Ценим тази отдаденост и разчитаме на нея.
Празнуващата двойка също, обожават те.
Вибриращата ми твар има астма и няма кой да й помогне с инхалатора.
Не искам да отказвам, но нямам друг избор.
Мога аз!
Случайно дочух, че ти трябва помощ.
Ползвам инхалатор. Ще се справя.
Супер! Всичко се нареди.
Недей!
Благодарност, но няма нужда. - Добре, защото си алергичен.
Такъв, нали? - Да не говорим, че те е страх.
Да, принципът е същият.
Ти да видиш, експерт по дишане. Решихме два проблема за нула време.
Дори не знаеш локацията. - Ще я намери.
Сигурен ли си?
Да. Небесата знаят, че обожавам твари.
Такъв съм си. Повярвай.
Избираш ли ме?
Май тук живее управителката.
Мога, ще се справя. Ох, я да си припомня.
Доближавате до муцуната,
помпате два пъти и готово - така се дава въздух от инхалатор.
Мерси за взирането. Покажете, ако ви е харесало.
А сега за бълвоча за устни камъни.
Бълвоч за устни камъни. Сладък, ментов и с приятен вкус.
Но не го яжте. И да го изядете, не е фатално. Май.
Какво? Колко изяде?
Здрасти. - Как е?
Еха, много е подредено!
Готов съм. Донесох й приятна отрова и какаова плочка за после.
Остава само астматичната твар да доживее до после.
Не ми напомняй.
Всъщност. Напомняй ми често.
Приветствия, твар.
Нещо във въздуха вреди на теб,
ти вредиш на мен,
но пак може да сме приятели.
Свършват тестените резени и житните тръбички, а тези са презрели.
Вчера бяха недозрели.
Само 20 минути не са твърди или разкашкани.
Маса две - алергия към шушулки.
Лютива жълта бълвоч за седма маса. А този праща на онзи приятна отрова.
Това искам да го видя.
Раз, два...
Обиколките са супер...
Приятели, празнична отрова с мехурчета от нас.
За 50-те обиколки съвместен живот.
Каква изненада! - Много мило.
Но си те знаем. - Да ви е сладко.
Вие сте част от голямото ни семейство.
Поръчахме десерт. - Като от медения месец.
Същия. - Не буквално.
Да, оригиналът отдавна е екскремент.
Ама разбира се! Ще проверя. - Красота!
Оттогава не сме го яли. - Уникално.
Нямам търпение. - Извинете.
Същият. - Сякаш бе вчера.
Но не беше. - Да де.
Обиколките са супер.
Ако ви харесват, супер.
Ако не, съжаляваме.
Дайте. Едва смогваме, но ще се погрижа да е както го искате.
Нали това ми е работата.
Чудесно. - Претоварваш се.
Трябва ти почивка. - А на нас тестени резени, моля.
Една твар ме избра!
Добре. Ела, преди някой да те види в боклука.
Не, виж. Пусни ме.
Ще го погаля по гърба. - То няма да вибрира, ще те рани.
Хайде, имам работа.
Искам да живее с нас. - Това не е твар съквартирант.
Външна твар е и така трябва да си остане.
Не приемам това и ще съм разстроен, докато не ми дадеш контекст.
Някои твари живеят вътре. Например благородните и вибриращите.
Но това е раиран бандит. Гледа се отдалеч.
Не! Всяка твар може да е съквартирант.
Уви, не. Повечето твари живеят навън.
А кой е решил кои да живеят вътре? - Предците - преди хиляди обиколки.
Те постепенно са превърнали ръмжащите твари в благородни.
Да направим същото с раирания бандит. - Не можем. И тъкмо сменихме мебелите.
А как са превърнали ръмжащите твари в съквартиранти?
Осигурявали им прехрана и ги оставяли да се множат,
докато тварите поумнели и ни обикнали.
Не за този контекст питах.
Да, контекстът е важен. Хайде, да влизаме.
Искам го, защото има пръсти. Като ръмжащо братче.
Бобчето ми, не може да имаме раиран бандит.
Но ще ти вземем питомна твар съквартирант.
Радваш ли се? - Не, искам него!
Аз съм раиран бандит и обичам боклука.
Моля те, излез.
За лакомство, играчка или да ме одраскаш.
Имам парични знаци. Само кажи какво искаш.
Помогни ми да помогна. Всички ще спечелим.
Здрасти.
Не знам откъде да започна.
Да позная ли? Вибриращата твар се крие, а вече трябва да й дадеш въздух
и звъниш за помощ, защото харесваш управителката,
а мозъкът ти е блокирал. - Прекалено точно, но да.
Идвам след малко. - Благодарност. Наистина.
О, небеса!
Чакаше да се откажа ли? Все тая. Просто стой така.
Стой. Да. Стой.
И дишай. Да.
Да, ще живееш и...
Опа, не сега.
На 22-ра маса са намерили кламер в листната купа.
Казах, че е на късмет, но не повярваха. А двойката си чака десерта.
Това е нарушение на Здравния кодекс, но ми е все тая.
Всичко наред ли е? - Да, само секунда.
Давам ти две.
О, не!
Здрасти!
Звучиш въодушевено. Да разбирам ли, че всичко е наред?
Да. Абсолютно. - Облекчение е да го чуя.
Вдиша ли от инхалатора? - Да, нямаше проблем.
Изобщо не се дърпа. - Впечатлена съм!
На мен ми трябват няколко опита.
Нима?
Задължена съм ти за услугата. Редно е да се реванширам.
Не си длъжна. Само ако искаш.
Извинения. Тварта ми светлочервена ли е станала?
Какво? Не.
От устройството ти е. Не е червена.
Добре, ще бързам да се прибера. Отново - благодарност.
Мигни, ако имаш магически сили.
Ще я възпламеним ли?
Да. - Момент.
Тук е вдлъбнато, а трябва да е изпъкнало, и глазурата е друга.
Не става. - Горе-долу прилича.
Това е 50-годишнината им. - Сладкарят го няма, болен е.
Може вече и да е оглушал. Музиката дънеше здраво.
Дай ми шапката му.
Намерих само на су-шефа. - Ще свърши работа.
Реално не ми трябва шапка. Така ми дойде.
ПРИЮТ ЗА ТВАРИ СЪКВАРТИРАНТИ
Радваш ли се, че ще си избереш твар съквартирант?
Тази е пухкава.
Много вибрира.
Тези са страхотни. Не вибрират, а махат със задния си израстък.
Прекалено е благородно.
Това е цветно и лишено от благородство. - И от пръсти.
Разбирам. Това има нещо като пръсти.
Не харесва боклуци. - Стига. Какво искаш?
Имате ли раирани бандити?
Високи са ей толкова, имат малки пръстчета и пеят ето така.
Те не стават за осиновяване. Живеят навън.
Тогава и аз отивам навън. - Не, бобчето ми, полека.
Имаме два часа да оправим нещата.
Типична "Знаех си и те предупредих!" ситуация.
Измама. Злорадстваш. - Така е.
Обади й се и признай всичко.
Късно е за честност. Изрекох измами много пъти.
Давай да махаме петното от козината на тази твар.
Ама... Как успя?
Постъпи много безразсъдно. Стой тук и оздравявай.
Излезеш ли от стаята си, край с тварите, ясна ли съм?
Тук има купчина боклук.
Кристали? Мехурчеста вода? - Ето едри кристали и сапунена течност.
Недей.
Ако полеем червеното с бялото, няма ли да се неутрализират?
Какво?
Наклонете над пламъка и готово.
Ти дойде. Избра ме. Ето.
Имам и друго за ядене. Стой.
Защо петното се уголеми?
Предавам се. Ще се наложи да стана, а не искам!
Май ще трябва да ходя маскиран. С аксесоар. Ще нося шапка.
Главата ми е малка за шапка. - Братко, овладей се.
Не съм в състояние.
Нещата невинаги стават по план. Всеки го знае.
Ако харесваш това същество, бъди честен.
Партньорство не се почва с измама. - Партньорство?
Чакай да разбере, че съм залял тварта й с приятна отрова!
Ще ме изгони и ще трябва да си купувам изнервяща течност от по-хубаво място.
Не мисли за нея като за твар. Искаш да я подкупиш, не става така.
Бъди себе си, иначе няма да знаеш дали е истинско.
Ела. Това е истинско.
Стига. Права си. Сестрите наистина дават добри съвети.
Пусни я. Тази какаова плочка не е твоя.
Грабни я, тварта не разбира думите ти.
Лошо е да се краде, а от какаовата плочка ще ти стане лошо.
БЕЗОПАСНО ЗА КРАДЛИВИ ЖИВОТНИ
Добре. - Така.
Дай поне да изкъпем вибриращата твар.
О, небеса!
Празничен пламък. - Знам. Искрени извинения.
Извинения? - За какво?
Забавихме се и не стана добре. Объркахме пропорциите.
Олеле!
Стана пожар, скъпи.
Как разбрахте? - Какво?
За медения ни месец. - Робувахме на чужди представи за щастие.
Отидохме на малък остров. - Не беше малък.
Целият в зеленина и все валеше. - Пустите му очаквания.
Като че изливаха кофи вода на главите ни. - Като сега.
Но знаеш ли защо съюзът ни устоя? - Имахте резервен план?
Спря да ни пука. - За очакванията на другите.
Да бъдем идеални. - Лесно се обича в перфектни условия.
Това лошо ли е? - Не е.
Но да откриеш любов под дъжда. В хаоса. - Под пръскачките.
В пълния хаос.
Любовта е да гледате вашето си щастие. - Така се разбира дали е истинска.
Колко красиво! - Но все пак почисти това.
И още чакаме тестените резени.
Чудесно се справи. Отзова се, както винаги.
Защо не си тръгнеш по-рано?
Смяната ми свършва след 10 минути. - Пак заповядай.
Избра съседа, не мен. Няма да е моя твар.
Съквартиранте!
Обичаш какаови плочки? Имам. Сега се връщам.
Ето ти какаова плочка! Ще ми станеш ли съквартирант?
Ей, внимавай. Това е дива твар. Не яде такива неща.
Това е новият ми съквартирант. Много е красив.
Остави на мен. Наистина е красив.
Другите също. - Кои други?
Има си семейство. - Не знаеше ли?
Просто исках да имам раиран бандит, но той си има съквартиранти.
Ето те! Ще се разправяме, малко същество.
Разбрах, че няма как бандитът да живее при мен,
но ще сме приятели навън.
Да. Добре.
Мило е, че не го принуждаваш. Така е най-правилно, нали?
Не знам. На шест съм и всеки ми дава контекст.
Аз имам твар съквартирант. Ела да я видиш. И да й помогнеш с инхалатора.
Какво?
Олеле! - Приветствия.
Искам да кажа - и на теб.
Само да кажа нещо, преди да си видиш тварта.
Да, розова е. Съжалявам.
Добре. Бъди честен, бъди себе си.
Бях ти взел приятна отрова за като се прибереш.
Но я разлях върху тварта. Гладен раиран бандит влезе в дома ти
заради какаовата плочка, която също ти бях донесъл.
Тварта се боядиса цялата при къпането.
Чудех се дали да напусна града, или да почна да ходя с шапка - пълен хаос.
Хаос. - И то голям. Да.
Понякога от хаоса се раждат добри неща.
Страхотна е, макар и странна.
Необичайна комбинация. Точно в твой стил.
Не ме бива с тварите. Просто исках да ме харесаш.
Справи ли се с инхалатора? - Да.
Тварта жива ли е? - Ами да.
Много съм ти благодарна.
Исках свободна вечер, но ако ми я бяха дали,
нямаше да си имам разкошна розова твар.
Нямаше да сервирам пламтяща торта за юбилей.
И нямаше да си говоря тук с теб. Може би за всяко нещо си има причина.
Задръстих тоалетната.
Според теб тварите обичат ли ни?
Нали физическата привързаност е химия, връзки в мозъка.
Мисля, че ни обичат.
Не се знае дали както ние тях, но си е обич.
Обичат да ги подкупваме с лакомства, но това е нормално.
Много същества се харесват по сходни причини.
Никой не е съвършен.
Май това е изводът.
И ние сме несъвършени, но те ни обичат каквито сме.
Можем да се учим от тях как се обича. - Това сега ли го измисли?
Табела в кухнята на животодателя ми.
Дългичка табела.
Още ли искаш да пробваме мъхести сфери с какаови плочки някой път?
Някой път? Да, с удоволствие.
Аз по-добре да си ходя. Освен ако не искате да доизчистя.
Добре, чао.
Превод на субтитрите Северина Цанкова