Registreringsnumret på bilen som körde på kvarterskatten och smet från platsen
var 34 AU 35.
Handlaren Hasan slängde sopor på gatan igen.
Kaan som bor i Huzur-huset
tog Sibels kulor och sprang iväg.
Förlåt, kommissarien.
Kom in, fru Mukadder. Jag lyssnade på Sevgis rapport.
Sevgi, hur många gånger har vi pratat om det här?
Varför lyssnar du inte?
Någon måste göra det, mamma.
Jag ska kolla upp dem.
Men kom inte hit utan att säga till din mamma.
Du kan bli advokat eller åklagare när du blir stor.
Då kan du göra sådant här. Okej, Sevgi?
När ska ni fånga min pappas mördare?
Vi letar. Vi hittar dem förr eller senare.
Det har gått fyra år. Sevgi frågar om det varje dag.
Kommer rättvisa någonsin att skipas?
Som kommer att anges i domen,
har det fastställts att den åtalade har begått
grovt sexuellt övergrepp mot barn.
Domstolen beslutar att döma honom till 15 års fängelse
och att den åtalade fortsatt ska hållas häktad.
Domen kan överklagas.
Ni är entledigade.
Einstein säger
att den viktigaste frågan människan står inför
är huruvida universum är en vänlig plats.
ANOTHER SELF
Okej. Vi kommer ner för den nya rampen.
-Ja. Bravo. -Så…
Är alla redo? Här kommer Halime!
Här kommer vi!
-Välkommen! -Välkommen, Halime!
Välkommen, Halime.
Vi är en stor familj. Din familj.
Alla vill så gärna träffa dig.
Halime, jag är moster Leyla.
-Jag är typ Sevgis lillasyster. -Så liten att hon kan bära henne.
Och det här är moster Ada. Hon är som Sevgis storasyster.
-Jag är storasystern. -Jag slapp undan.
Dina mostrar är väldigt roliga.
De är jättefina.
-Det är du som är fin. -Älskling.
-Ja, du är så fin. -Välkommen.
Min älskade dotterdotter.
Vi har dukat åt dig. Kom, så äter vi.
-Kom. Till bords, allihop. -Nu äter vi!
Mat! Mat!
-Bra jobbat. -Bravo!
-Välkommen, Halime! -Välkommen.
Välkommen.
Åh, za'atar!
-Hur går det för din afrikanska dröm? -Bra. Vi pratar varje dag.
Han campar vid Kilimanjaros fot just nu.
Sexig och omtänksam.
Precis den typ vi letar efter. Njut av det, gumman.
Du då?
Erdem har fått jobb på en båt.
-Han bor där. -Bra.
Han ska göra det tills han hittar en ny rutin.
Jag har förresten bestämt mig om Yorgos.
Jaså?
Barn, på denna speciella och underbara dag
då Halime blev en av oss,
har vi nyheter.
Va?
Kära vänner.
Tack vare er upplever jag en ny vår i mitt liv.
Tack så mycket.
Min läkare, Ada. Dig vill jag tacka dig särskilt.
Du hjälpte och stöttade mig
när jag återhämtade mig både mentalt och fysiskt.
-Tack. -Du gjorde jobbet, herr Rıza.
För att göra en lång historia kort…
För att förvandla denna andra vår till sommar,
med Guds tillåtelse och profetens ord,
ber jag om Sevgis välsignelse att gifta mig med Muko.
-Pappa? -Visste någon?
-Nej! -Vad är det här?
Mamma?
Vi har tänkt mycket på det.
När vi fick veta att Halime
skulle bli en del av familjen, kände vi att det var dags.
Att det vore det bästa för familjen.
-Mamma. -Älskling.
Du har tagit hand om mig i hela ditt liv.
Jag är säker på att du väljer det som känns rätt i ditt hjärta.
Pappa Rıza,
tack för att du ser allt det vackra i min mamma.
Eftersom vårt unga par har förälskat sig,
kan vi bara önska dem lycka till.
Bröllop! Bröllop!
Grattis.
Jag har en present.
Du är en sådan romantiker, Muko.
Hon kan sin sak.
Det är underbart.
-Tack så mycket. -Åh, Muko.
Skål. Grattis.
-Bravo! -Tack, min son.
-Skål! -Välkommen, älskling.
Jag ska ge dig mat.
-Ingen fara. -Vad hände?
Vi tvättar den direkt. Det är ingen fara.
Min blus gick sönder!
-Gråt inte, gumman. -Det är ingen fara.
Den var lite sliten där, det var därför den gick sönder.
-Du får ta på en annan. -Vi byter den.
Det är ingen fara. Gråt inte.
Kom. Jag bär dig. Upp med dig.
Var inte ledsen. Det finns massor av nya kläder som du kan prova.
Och Muko kan laga den här.
Hon tar aldrig av sig den där blusen.
Jag ska titta till henne.
Varför vill hon inte ta av sig den?
Du är ju nästan färdig, Yorgos.
Bra jobbat.
Men du kan sluta nu.
Jag vill be dig om en tjänst.
Jag mår bättre om vi planterar dem.
Yorgos.
Erdem och jag ska skiljas.
Men jag kan inte vara med dig.
Jag måste vara med mina barn.
Jag ska börja plugga igen.
Jag måste bli färdig med min psykologexamen.
Så låt oss plantera de här
och ta farväl.
Problemet med de flesta människor
är att de ännu inte har träffat sig själva.
Grattis, Leyla.
Till att ha träffat dig själv.
Då ska jag svara med ett av våra ordspråk.
Bättre sent än aldrig.
Jag var tvungen. Jag kunde inte dö utan det.
Men det är allt. Det är allt.
Farväl.
Chefen.
Dr Ada, de här blommorna kom till dig.
-Tack. -Det var så lite.
Jag vet inte hur vädret är där,
men jag fick precis lite solsken här.
Tack så mycket. Jag saknar dig också.
JAG SAKNAR DIG ÖZGÜR
-Välkommen, fru Zeynep. -Hej. Jag har gjort testerna du bad om.
Då ska vi se. Dina värden är normala igen.
Vi kan inleda behandlingen.
Vi mäter kortisolnivåerna före och efter sessionerna
för att se om det sker några förändringar i nervsystemet.
Jag får panikattacker. Jag vet att det inte är ditt område.
Vi förlorade vår son i en trafikolycka för flera år sen.
Jag tänkte att det kanske hänger ihop.
Ni förlorade er son på ett traumatiskt sätt.
Smärtan är fortfarande färsk. Ska vi börja där?
Jag pratade med fru Sevgi och ville träffa dig.
Jag fick bröstcancer för fyra år sen.
Jag fick behandling. De tog bort mina bröst.
Allt är bra nu. Jag är frisk.
Men jag vill veta varför det behövde hända mig.
Jag vill gräva djupare.
Mamma och mormor dog i cancer.
Är det genetiskt eller är det mitt öde?
Du har lidit flera förluster på din mammas sida.
-Hej då. -Hej då. Vi ses.
-Dr Ada. -Dr Canan.
-Jag trodde att du var i Istanbul. -Alla pratar om dr Ada där också.
-Jag ville kolla läget. -Vad roligt.
-Hur mår du? -Bra. Du då?
Bra. Jag har en liten present.
Tack.
Det här stället är otroligt. Jag kan inte slita ögonen från allt.
Det ser jättegott ut. Vi äter efter rundturen.
-Det blir bra. -Kom.
-Jag ska visa dig mitt kontor. -Okej.
Min vackra flicka, vi ska ta av dig den här.
Du får bada och ta på en ny blus, okej?
Vill du berätta varför?
Min mamma…
Mamma sydde den åt mig.
Det är det enda jag har kvar av henne. Jag kan inte ta av den.
Snälla, bli inte arg.
Min älskade fågelunge.
Varför skulle jag bli arg?
Din mamma sydde den så fint.
Den är jättefin.
Snälla, gråt inte.
Oroa dig inte. Vi löser det.
Jag är strax tillbaka, okej?
Hon vägrar ta av den.
-Hennes mamma sydde den. -Oj.
Men den är trasig. Det finns inget kvar att laga.
Vad ska vi göra, Fiko?
Jag har en idé, men…
Tack för att du ville ta på dig pyjamasen.
Halime, min fågelunge.
Jag ska berätta en historia.
Det här är min riktiga pappa. Han hette Aram.
Jag träffade honom aldrig. Han dog långt innan jag föddes.
Och det här är min pappa Halil.
Han var kanske inte min riktiga pappa,
men han gjorde allt han kunde
för att jag skulle vara glad, frisk och trygg.
Jag och Fiko kommer aldrig att försöka ersätta dina föräldrar. Okej?
Men vi är tacksamma
för att de uppfostrade ett så perfekt barn som du.
Och vi är lyckligt lottade
som får ha dig här hos oss.
Jag menar det. Jag svär.
En dag kommer den där blusen att vara för liten.
Varför det? För att du kommer att växa upp och bli en stor tjej.
Men din mammas hand kommer alltid att finnas med dig.
Din pappas armar kommer alltid att hålla om dig.
Du kommer att känna deras styrka så länge du lever, Halime.
Okej, gumman?
Om det är okej för dig
så har vi ett förslag.
-God morgon. -God morgon.
God morgon. Titta vad mycket kläder jag har!
Ja. Tycker du om dem?
Titta.
En liten del av blusen som din mamma sydde åt dig
finns på varje plagg.
Vill du prova dem?
Prova, så kan ni visa mig sedan, okej?
-Den här först? -Ja.
Ja? Kom då.
Vi börjar med den röda. Kom, gumman.
Luta dig bakåt.
För fötterna bakåt och gå ner i nedåtgående hund.
Nu rör vi oss framåt.
Krigaren.
Vad duktig du är.
Ner med händerna igen, bredvid fötterna.
Jag har nyheter.
De gillade min jobbansökan. Jag ska undervisa barn i dans.
-Är det sant? -Ja.
-Vad stolt jag är. Jag menar det. -Tack.
Det är din förtjänst.
Men det är i Izmir. De har ordnat boende och allt.
Vad bra. När börjar du?
De vill få dit mig så snart som möjligt.
-Vad menar du? På en gång? -Jag ville hinna umgås med dig innan.
-Det är en sak till. -Ja?
En kvinna från Australien mejlade. Hon heter Sally.
Hon vill prata med mig personligen, det handlar tydligen om något viktigt.
-Om vår familj. -Om vår familj?
Sally?
Jag är lite rädd.
-Tänk om vi har ett syskon till? -Sluta. Nej.
Du kanske vet om pappa varit där någon gång?
Jag tror inte det. Nej. Det är ju Australien.
Det vore väl inte så illa, antar jag, med en storebror eller något.
-Nej. Tack, men nej tack. -Klarar du av ett syskon till?
Jag pratade med Canan. Vi ska jobba ihop på kliniken.
Vad bra.
Men jag ska nog ta in några fler läkare och terapeuter.
Utöka verksamheten lite.
Vad tycker ni?
Hjärtat, om du tänker ta in fler läkare
har du inte nog med plats. Vi måste leta något nytt.
Ja, men Özgür har redan tänkt på det.
Det finns planer på att bygga ut.
Man kan ansöka om finansiering. Kliniken kan bli ett institut.
Vet du vad?
Hatten av för Özgürs vision. Han förtjänar det.
Jag börjar verkligen gilla Özgür. Han är en toppenkille.
Jag börjar nog också göra det.
Då så. Jag tar hand om tillstånden och allt pappersarbete.
Men vi måste sätta ihop en imponerande presentation.
Du har rätt.
Jag tror att du måste berätta en historia som alla kan relatera till.
Vi har redan en.
Va? Vad menar ni?
Va? Jag?
Nu fick jag gåshud. Var inte löjliga.
Självklart är det du.
Du kan inspirera alla.
-Skulle du gå med på det? -Jag kan inte.
Är du galen? Självklart!
Jag har sparat journalerna.
Jag har koll på alla behandlingar, allt vi har gjort hittills.
Och jag är ju ändå där.
Okej. Vad sägs om det här? Jag förbereder en presentation.
-Jag fixar bilderna. -Okej.
Och jag tar hand om pappersarbetet, ansökningarna och allt sådant.
Då är vi redo.
-Du får komma på ett namn. -Okej.
Då sätter vi igång!
SKAFFA UTRUSTNING ANSTÄLLA HJÄLP
1 OKTOBER DEN STORA DAGEN
Jag har goda nyheter. Presentationen är nästan klar.
Så allt är klart?
Tack vare tjejerna.
Özgür.
Jag vet inte om vi får pengarna,
men jag hade inte vågat göra det här utan dig.
-Tack. -Du kommer att få pengarna.
Du ska få se.
Har du förresten kollat mejlen idag?
-Nej. Har du skickat något? -Kan du kolla?
SERENGETI_BILJETT.PDF
BOARDINGKORT ADA KORKMAZ
Vad menar du?
Så här menar jag. Gör din presentation.
Hoppa på planet och kom hit. Vi firar tillsammans.
Hur ska det gå till? Kliniken, patienterna,
allt jag måste förbereda om vi får pengarna…
Ada, det är bara en vecka.
Tänk på saken.
Du, jag, stjärnorna, Serengeti, de vilda djuren…
Jag är trött på att beskriva den här platsen för dig.
Bara en vecka. Det fixar du.
Då kommer jag väl efter presentationen.
Jag hörde inte, det bröts. Vad sa du?
Jag kommer efter presentationen.
Det var dagens bästa nyhet.
-Vi ses snart. -Hej då, älskling.
Har ni någonsin sett en fågel som kan flyga med bara en vinge?
Det är resultatet av att separera kropp och själ i tusentals år.
En fågel som försöker flyga med bara en vinge.
Två 900-talsläkare, Abu Zayd al-Balkhi och Haly Abbas,
la fram en revolutionerande hypotes
om att roten till alla sjukdomar
ligger i samspelet mellan kropp och själ.
Så varför ignorerar vi den här hypotesen
i dagens behandlingar, efter tusen år?
Vårt institut vill ge patienterna en möjlighet till behandling
där de två vingarna, sinnet och kroppen, kan vara i balans och harmoni.
Ni ska få träffa någon som blev botad på det viset.
Sevgi Solmaz Seyhan. Hon hade metastaserad levercancer.
Under de senaste fem åren kom levertumörerna tillbaka två gånger.
Sevgi är nu helt frisk och arbetar som advokat i Ayvalık.
Hon blev nyligen fostermamma till en liten flicka, Halime.
Fiko. Håll i henne, Fiko!
Sevgi inspirerade det här projektet. Hon kan inspirera tusentals andra.
-Tack. -Vad snällt. Tack.
Jag måste till kontoret.
-Är du inte ledig? -Det kan vara viktigt.
-Jag kunde inte säga nej. -Okej. Gå då.
Vänta inte med middagen.
-Gör det du ska och kom tillbaka. -Ja.
Berätta vad vi gjorde på tivolit.
Först åkte vi karusell.
-Jaså? Var du inte rädd? -Kanske lite.
-Men jag var försiktig. -Ja.
Kom tillbaka till middagen.
-Det var säkert roligt. -Jätteroligt.
Just det.
-Ta hand om er. -Vi ses, älskling.
Kom tillbaka snart.
Vad händer? Hur gick det?
Det gick jättebra.
Bra jobbat, gumman!
Bra jobbat! Du gjorde det!
Var är Sevgi?
Är hon inte med dig?
Nej, det är hon inte.
Leylo, Fiko ringer.
Hallå?
Sevgi!
Håll ut, älskling!
Sevgi, håll ut. Snälla!
Stanna här.
Herregud. Gud, hjälp oss.
Förbered en ny.
Fiko, vad sa de?
De tog honom.
Han sa inte varför han gjorde det.
Han var påtänd.
Hur mår Sevgi? Är hon okej?
OPERATIONSSAL
Vi har gjort allt vi kan.
Mjälten var skadad, så jag tog bort den.
Hon har förlorat mycket blod.
Ni borde åka hem och vila lite.
Och be.
Ada?
Fiko, bara fem minuter.
Hennes immunförsvar är svagt.
Sevgi, älskling.
Mitt livs kärlek.
Den enda för mig.
Ge inte upp.
Håll ut, älskling.
Du har klarat av så mycket.
Vi klarar det här också.
Fiko.
Säg nåt, älskling.
Ta mig hem.
Va? Vi måste stanna här, Sevgi.
Ta mig hem.
Okej, trötta inte ut dig.
-Hon är vid medvetande. -Tack och lov.
-Ada. -Tack och lov.
Sevgi vill hem.
Var inte löjlig. Hur kan jag skriva ut henne?
-Sevgi vill åka hem. -Va? Vad menar du?
Fiko!
Ada.
-Sevgi sa… -Vad sa hon?
"Jag är vaken. Om jag vill åka hem kan de inte hålla mig kvar."
Jag bygger ett sjukhus om jag måste, men jag tar med henne.
-För Sevgi vill åka hem. -Det går inte. Jag kan inte.
Vi måste, Ada. Vi har inget annat val.
Halime.
Kom, älskling.
Var inte rädd, okej?
Titta. Fiko är här.
Mormor Muko är här.
Farfar Rıza är här.
Dina mostrar är här.
Var inte rädd.
Om du träffar min mamma och pappa där,
kan du hälsa från mig?
Säg att de inte ska oroa sig.
Självklart kan jag det, gumman.
-Sevgi? -Sevgi.
-Sevgi!
Ta kudden!
-Sevgi? -Ada? Gör något!
-Sevgi. -Ada, gör något!
-Sevgi! -Sevgi!
-Kom igen. -Gör något, Ada!
Sevgi!
Är inte döden lika naturlig som födseln
i naturens kretslopp?
Vi välkomnar en födsel med glädje,
men det är svårt att välkomna döden lika naturligt,
eftersom insikten att någon vi älskar inte längre är med oss,
är den största smärtan i livet.
Sevgi!
När någon vi älskar dör
handlar smärtan inte bara om avskedet.
Vi ifrågasätter meningen med livet.
Människans syfte, livets syfte.
Vad blir det av allt jobb vi lägger på
att återhämta oss, läka, växa, bli bättre eller bli lyckligare
när vi dör?
Den mening vi ger livet, vad händer med den när vi dör?
EN VECKA SENARE
Jag hittade det här i soporna.
Du fick pengarna.
Ska du verkligen ge upp nu?
Vad är det för mening nu?
Allt började med Sevgi.
Jag följde henne hit för att hon skulle bli frisk.
Var är Sevgi nu?
Ada, du gjorde allt du kunde.
Jag kunde ha vägrat skriva ut henne.
Jag har ingen tro kvar på något, Özgür.
Inte på livet.
Inte på rättvisan.
Jag orkar inte mer.
Sevgi förtjänade inte det här.
Muko förtjänade inte det här.
Fiko, Halime…
Vi förtjänade inte det här.
Ada.
Jag vet hur det är att förlora en syster.
En del av dig kommer alltid att fattas.
Inget blir någonsin detsamma. Du blir aldrig densamma.
Men Sevgi försvinner inte.
Det var du som sa det till mig.
Bandet mellan er kanske stärker dig
ännu mer nu.
Ge dig själv lite tid.
Fatta inga stora beslut nu. Okej?
-Jag behöver en tjänst. -Självklart.
Jag vill träffa Sevgis mördare.
Jag ser att du lider, Ali.
Sevgi försökte adoptera barn i tre år.
Hon blev äntligen mamma för en månad sen.
För hon gjorde alltid det hon bestämt sig för.
Och hon tog ansvar för det.
Vilken är din favoriträtt?
Mücver.
Hon hade gjort fantastisk mücver till dig om ni hade träffats.
Sevgi var en fantastisk kock.
Hon älskade att ha gäster.
Du hade gillat henne om du hade känt henne.
Alla som kände henne älskade henne.
Är universum en vänlig plats?
Universum behöver kanske inte vara en vänlig plats.
Kanske finns det oväntad styrka och läkande frid
i att omfamna våra erfarenheter och acceptera allt som en del av livet.
Han är Yakups brorson.
Han tvingade honom, för att hämnas.
Han ska vittna om vem som tvingade honom.
Titta så vackert det är här.
Det är inte lika vackert som Cunda.
Men utsikten är fantastisk.
Var tyst en stund och lyssna på den här låten.
Jag erkänner att jag inte förstår texten, men den berörde mig.
Så jag bestämde mig för att spela in ett meddelande till er.
Om jag inte blir bättre,
om jag inte klarar mig,
antar jag att ni hittar det här meddelandet i min mobil.
Jag har ju alltid sagt
att jag känner att jag har ett tomrum inom mig, eller hur?
Det tomrummet finns inte längre. Det är fyllt nu.
Jag är full till brädden nu.
Bara så att ni vet.
Mamma.
Jag vet att det är tufft för dig nu. Jag förstår det.
Men lyssna, mamma. Du gav mig livet.
Du uppfostrade mig.
Vårt band kommer aldrig att brytas.
Ada, gumman.
Sådana som jag som har hälsoproblem behöver dig, hjärtat.
Visst vet du det?
Du får inte använda mig som ursäkt för att ge upp, okej?
Då dödar jag dig.
Du kan inte ge upp när du har kommit så här långt.
Jag kommer att hålla koll på dig.
Våga inte ge upp.
Och Ada, älskling…
Är det inte dags att du hittar
en stadig partner snart?
Nu får det vara nog med ensamhet. Det är dags.
Och jag vill inte lägga mig i eftersom det är känsligt,
men vore det inte trevligt med en bebis?
Ge dig själv en chans medan du kan, okej?
Leylo.
Vi behöver alla ditt solsken,
din outtömliga energi,
din förtrollande glöd, älskling.
Visst vet du det?
Våga inte ignorera det du vill ha.
Du är tillräckligt modig för att göra vad du än bestämmer dig för.
Du har gnistan att skapa vad du än vill.
Så sätt igång!
Och Fiko.
Min älskling.
Jag har aldrig träffat nån som älskar så vackert som du.
Jag är världens lyckligaste kvinna
som har en älskare som stöttar mig så innerligt
genom alla mina sår och svagheter.
Och en sak till, Fiko.
Du får bli pappa när jag är borta.
Det skulle bara göra mig lycklig.
Jag är redan pappa, älskling.
Jag är redan Halimes pappa.
Glöm inte det här.
Vad som än händer, var jag än är,
vad det än blir av mig,
så älskar jag er alla jättemycket och det kommer jag fortsätta att göra.
Okej. Nu ska ni få höra låten.
Och sitt inte bara där.
Kom igen, dansa.
Leylo, jag vet att du gör det. Dansa med mig.
Men jag vill att nån ska filma mig!
Kan ni filma mig?
Jag har letat efter er i åratal.
Min farfar, John Patrick Morgan, stred i slaget vid Gallipoli.
Er farfar, Salih, räddade honom.
Det här är hans vattenflaska.
Min farfar efterlämnade en del av sitt arv till er.
Det är inte mycket, men det är ert.
Om han inte hade räddat min farfar hade ingen av oss varit här nu.
Så var snälla och ta emot det här.
Min syster och jag accepterar detta med ära och tacksamhet.
Vi kommer också att hedra John Patrick och hans arv.
Vi är inte offer för vår genetik.
Vi är inte offer för våra förfäders eller våra egna trauman.
Tvärtom, vi är fortsättningen på det arv de lämnat efter sig.
Är det möjligt att återfödas ur askan oavsett vad vi går igenom?
Är det möjligt att få torra grenar att grönska igen?
Hej.
Jag är så glad att du tog över stället.
Hur som helst, jag fick mitt examensbevis idag.
Jag undrar om du har ett bord för två så att vi kan fira.
Det är möjligt att välja en väg vi aldrig har gått förut.
Det är möjligt att sträcka sig,
att expandera, att ge sig hän mer
när vi delar våra erfarenheter med andra.
Och det är möjligt att fortsätta delta i livets mirakel
trots att man har känt dess skarpaste smärta.
-Vad fint det är. -Ja.
-Välkomna. Hej. -Hej, fröken Ada.
-Vad fint det är. -Tack.
-Lycka till. -Hej.
Gå till tjejerna.
Ada kommer.
-Ada! -Hej!
-Ada, älskling!
-Hur är det? -Bra.
-Är du nervös? -Jättenervös!
-Vi börjar strax. -Lycka till.
Medan tusentals år av kunskap ligger här under olivträden,
och naturen flödar av läkande kraft,
och med vetskap om hur känslor påverkar kroppen
sedan hundratals år tillbaka,
är det inte vårt ansvar
att påbörja vår egen läkning?
Först vill jag tacka för att ni kom.
Det är så många jag vill tacka.
Först min mamma och pappa, deras mammor och pappor,
och alla mina förfäder som gjort det här möjligt.
Sevgi och Leyla som har varit med mig sedan den dag vi träffades.
Muko, som alltid har tagit hand om mig.
Fiko, Sevgis livskamrat.
Och han är inte här, men herr Zaman som gav mig ett nytt perspektiv på livet.
Carla.
Min syster Deniz.
Och du, Özgür.
Tack, allihop.
Jag är tacksam mot alla
som har funnits i mitt liv och bevittnat min resa.
Jag är tacksam för allt som skett.
Och sist men inte minst är jag evigt tacksam mot Sevgi.
Min resa började med henne.
Och den fortsätter med henne.
Another Self Love and Life Institute är en hyllning till Sevgi.
Må det bli en välsignelse för oss alla.
SEVGİ SOLMAZ SEYHAN FÖR EVIGT I VÅRA HJÄRTAN
Ada? Kom du tidigt?
Ja, jag ville prata med Sevgi.
-Fy skäms, varför sa du inget? -Mavi, gumman.
-Hur mår du? -Bra. Du då?
-Sarp, älskling. -Muko!
Välkommen, Muko.
Hur står det till, herr Rıza?
Här kommer prinsessan!
-Hur mår du? -Bra.
Pappa Fiko, jag glömde teckningen hemma.
Nej, min lilla tusensköna. Titta, din teckning är här.
-Har du ritat den? -Ja.
-Den är jättefin. -Jättefin!
-Välkommen. -Ska jag ta blommorna?
Såg du Halimes teckning?
-Hej, allihop. -Välkommen.
-Jag först. -Jag har saknat dig.
Vet du vad…
-Här kommer din. -Älskling!
Jag skulle kunna äta upp dig. Knubbis!
Han är så söt.
-Rüzgâr! Jag ska äta upp dig! -Rüzgâr är här!
-Titta, det är moster Leyla. -Han är så fin.
Kom. Jag har saknat dig.
Jag vet inte om det finns liv efter döden,
men jag vet att det definitivt finns kärlek efter döden.
Undertexter: Lisbeth Pekkari