Skiltnummeret på bilen som kjørte på nabolagskatten Tabby og stakk av
var 34 AU 35.
Kjøpmann Hasan dumpet søppelet sitt på gaten igjen.
Kaan fra Huzur-leilighetene
tok klinkekulene til Sibel og vennene og løp.
Beklager.
Kom inn, Mrs. Mukadder.
Jeg hørte på Sevgis rapport.
Hvor mange ganger har vi snakket om dette? Hvorfor hører du ikke etter?
Noen måtte gjøre det, mamma.
Jeg skal se på dem.
Men ikke kom hit uten å si fra til moren din.
Du kan bli advokat, aktor eller dommer.
Da kan du gjøre sånt. Ok, Sevgi?
Når skal du ta pappas morder?
Vi leter. Vi finner ham før eller siden.
Det har gått fire år. Sevgi spør om det hver dag.
Vil rettferdigheten seire?
Som det vil fremgå av begrunnelsen,
er det fastslått at tiltalte har begått grove seksuelle overgrep mot barn.
Retten har besluttet å dømme ham til 15 års fengsel
og videre varetektsfengsling.
Dommen kan ankes.
Dere kan gå.
Ifølge Einstein er menneskehetens viktigste spørsmål
om universet er et vennlig sted.
ET ANNET JEG
Ok. Vi kommer ned den nye rampen vår.
-Ja. Bravo. -Så…
Alle klare? Her kommer Halime!
Her er vi!
-Velkommen! -Velkommen, Halime!
Velkommen, Halime.
Vi er en stor familie. Din familie.
Alle gleder seg til å møte deg.
Halime, jeg er tante Leyla.
-Jeg er som Sevgis lillesøster. -Så mye yngre er du ikke.
Dette er tante Ada. Hun er som Sevgis storesøster.
-Jeg er storesøsteren. -Jeg slapp lett unna.
Tantene dine er veldig morsomme.
De er nydelige.
-Du er nydelig. -Skatten min.
-Ja, du er så vakker. -Velkommen.
Mitt kjære barnebarn.
Vi har dekket bordet. Kom, la oss spise.
-Til bords, alle sammen. -La oss spise!
La oss spise!
-Bra. -Bravo!
-Velkommen, Halime! -Velkommen, skatt.
Velkommen.
Hvordan går det med typen?
Bra. Vi snakker hver dag.
Han camper ved foten av Kilimanjaro nå.
Både sexy og omsorgsfull.
Akkurat den typen vi ser etter. Kos deg, vennen.
Hva med deg?
Erdem fikk jobb på en båt.
-Han blir der. -Bra.
Han blir der til han har fått en ny rutine.
Jeg har bestemt meg angående Yorgos.
Sier du det?
På denne spesielle og vakre dagen
hvor Halime ble med oss,
har vi nyheter til dere.
Hva?
Kjære venner, takket være dere har jeg fått en ny vår.
Tusen takk.
Legen min, Ada, jeg vil takke deg spesielt.
Du hjalp og støttet meg
mens jeg kom meg både mentalt og fysisk.
-Takk. -Det er din fortjeneste, Mr. Rıza.
For å gjøre en lang historie kort,
for å gjøre denne nye våren til sommer,
med Guds tillatelse og Hans Profets ord,
vil jeg be Sevgi om hennes mors hånd.
-Pappa? -Visste dere dette?
-Nei! -Hva skjer?
Mamma?
Vi har tenkt mye på det.
Etter å ha hørt at Halime nå er en del av familien,
tenkte vi at det var på tide.
Vi tenkte det ville være best for familien.
-Mamma. -Kjære.
Du har passet på meg hele livet.
Jeg er sikker på at du velger det som føles riktig for deg.
Rıza, takk for at du ser min mors skjønnhet.
Siden vårt unge par har forelsket seg, kan vi bare ønske dem lykke til.
Bryllup!
Gratulerer.
Jeg har en gave.
Se på deg. Du er så romantisk.
Hun har god smak.
Nydelig.
Fantastisk.
-Tusen takk. -Å, Muko.
Skål. Gratulerer.
-Bravo! -Takk, sønn.
-Skål! -Velkommen, kjære.
Jeg skal gjøre klar tallerkenen din.
-Det går bra. -Hva er det?
Vi vasker det med en gang. Det går bra.
Blusen er ødelagt!
-Ikke gråt, vennen. -Ikke gråt.
Den var litt slitt der, vennen. Derfor revnet den.
-Vi tar på noe annet. -La oss skifte.
Det går bra. Ikke bekymre deg. Ikke gråt.
Kom igjen. Bli med meg. Opp med deg.
Vi har mange nye klær du kan prøve, ok?
Muko kan sy den.
Hun tar aldri av seg den blusen.
Jeg blir med dem.
Hvorfor vil hun ikke ta av seg blusen?
Du er nesten ferdig, Yorgos.
Bra jobba.
Men du kan stoppe nå.
Jeg vil be deg om en tjeneste.
Jeg vil plante disse.
Yorgos.
Erdem og jeg skal skille oss.
Jeg kan ikke være med deg.
Jeg må være med barna mine.
Jeg skal utdanne meg.
Jeg må ta psykologgraden min.
Så la oss plante disse plantene og ta farvel.
Problemet med de fleste i verden
er at de ennå ikke har funnet seg selv.
Gratulerer, Leyla.
Gratulerer med at du har funnet deg selv.
La meg svare med et ordtak.
Bedre sent enn aldri.
Jeg kunne ikke dø uten å gjøre det.
Men det er alt, ok? Det er alt.
Ha det.
Sjef.
Dr. Ada, blomstene er til deg.
-Takk. -Ingen årsak.
Jeg vet ikke hvordan været er der, men jeg fikk litt solskinn her nå.
Tusen takk.
Jeg savner deg også.
JEG SAVNER DEG… ÖZGÜR
-Velkommen, Zeynep. -Hei. Jeg har tatt testene du ba om.
Verdiene dine er normale. Vi kan starte behandlingen nå.
Vi måler kortisolnivået før og etter timene
for å se om det er endringer i nervesystemet.
Jeg får panikkanfall. Jeg vet det ikke er ditt felt.
Vi mistet sønnen vår i en trafikkulykke for noen år siden.
Jeg tenkte det kanskje var relatert, så…
Du mistet sønnen din på en traumatisk måte.
Smerten er fortsatt fersk.
Hva om vi begynner der?
Jeg ville se deg etter at jeg hadde snakket med Sevgi.
Jeg fikk brystkreft for fire år siden.
Jeg fikk behandling. De fjernet brystene mine.
Alt er bra nå. Jeg er frisk.
Jeg vil vite hvorfor jeg måtte gjennom dette.
Jeg vil dykke dypere.
Vi mistet moren og bestemoren min til kreft også.
Er det genetisk eller skjebnen min?
Du har hatt gjentatte tap på morssiden din.
-Ha det. -Ha det. Vi sees.
-Dr. Ada. -Dr. Canan.
Jeg trodde du var i Istanbul.
Alle snakker om dr. Ada der også.
-Jeg ville sjekke. -Så bra.
-Står til? -Bra. Med deg?
Bra. Jeg har en gave til deg.
Takk.
Stedet ser fantastisk ut. Jeg klarer ikke ta øynene fra det.
Den ser deilig ut.
Vi spiser etter omvisningen.
-Greit. -Kom.
-La meg vise deg kontoret mitt. -Ok.
La oss skifte denne, skatt.
La oss ta et bad og ta på noe annet.
Kan du fortelle meg hvorfor?
Mamma…
Mamma lagde denne til meg.
Det er alt jeg har igjen etter mamma. Jeg kan ikke ta den av.
Ikke bli sint.
Skatten min.
Hvorfor skulle jeg bli sint?
Moren din var kjempeflink.
Den er nydelig.
Ikke gråt.
Ikke bekymre deg. Vi finner ut av det.
Jeg kommer straks tilbake, ok?
Hun vil ikke ta den av.
Moren hennes lagde den.
Huff.
Den er helt ødelagt. Den kan ikke fikses.
Hva skal vi gjøre?
Jeg har en idé, men…
Takk for at du stolte på oss og tok på deg pysjen.
Halime, skatten min.
Jeg skal fortelle deg en historie.
Dette er min biologiske far. Han het Aram.
Jeg traff ham aldri.
Han døde lenge før jeg ble født.
Dette er faren min, Halil.
Han var kanskje ikke min biologiske far,
men han gjorde alt han kunne
for at jeg skulle være glad, frisk og trygg.
Verken Fiko eller jeg ønsker å erstatte dine biologiske foreldre.
Ok, vennen?
Men vi er takknemlige for dem, for de oppdro en perfekt jente som deg.
Vi føler oss veldig heldige som har deg her hos oss.
Jeg er ærlig. Jeg sverger.
Blusen kommer til å bli for liten for deg en dag.
Fordi du vokser og blir en stor jente.
Men din mors berøring vil alltid være med deg.
Din fars armer vil alltid holde rundt deg.
Du vil kjenne styrken deres så lenge du lever, Halime.
Ok, vennen?
Hvis du vil, har vi et tilbud til deg.
-God morgen. -God morgen.
God morgen. Se så mange klær jeg har!
Ja. Liker du dem, lille tusenfryd?
Se.
Det er en del av blusen moren din laget til deg
på alle klesplaggene dine.
Vil du prøve dem?
Ok. Prøv dem. Dere kan vise meg senere.
Denne først?
Ja? Kom igjen.
Vi begynner med den røde. Kom hit.
Len deg tilbake.
Nå tar vi føttene bakover
og inntar "downward dog"-posituren.
Nå beveger vi oss fremover.
Krigerposisjonen.
Du er flink.
Hendene ned igjen, ved siden av føttene.
Jeg har nyheter.
De godtok jobbsøknaden min. Jeg skal undervise barn i dans.
Seriøst?
Jeg er stolt av deg.
-Takk. -Virkelig.
Takket være deg.
Det er i Izmir.
Men de har skaffet meg et sted å bo.
Så bra. Når begynner du?
De vil ha meg der så snart som mulig.
Hva mener du? Med en gang?
Jeg vil tilbringe litt tid med deg først.
-Det er én ting til. -Ja?
En kvinne fra Australia mailet meg. Hun heter Sally.
Hun vil snakke om noe viktig ansikt til ansikt.
-Om familien vår. -Familien vår?
Sally?
Jeg er litt redd.
Hva om vi finner ut at vi har et søsken til?
Ikke vær latterlig. Nei.
Du hadde visst det om pappa hadde vært der.
-Det tror jeg ikke. -Nei. Det er Australia.
Det hadde vel ikke vært så ille.
En storebror eller noe.
Takk, men nei takk.
Takler du et søsken til?
Jeg snakket med Canan. Vi skal jobbe sammen på klinikken.
Så bra.
Men jeg tenkte kanskje jeg burde få flere leger og terapeuter.
Utvide virksomheten litt.
Hva synes dere?
Hvis du tenker på å få inn flere leger, er ikke stedet stort nok.
Da må vi finne noe nytt.
Det måtte vi ha gjort, men Özgür tenkte også på det.
Det finnes utvidelsesprosjekter og midler å søke på.
Klinikken kan bli et institutt.
Vet du hva?
Hatten av for Özgürs visjon. Det fortjener han.
Jeg begynner å like Özgür.
For en flott fyr.
Jeg liker ham også.
Jeg fikser tillatelsene og alt papirarbeidet.
Men vi må forberede en imponerende presentasjon.
Du har rett.
Du må fortelle en historie alle kan kjenne seg igjen i.
Vi har allerede historien vår.
Hva? Hva mener dere?
Hva? Meg?
Jeg får gåsehud. Ikke vær tåpelige.
Det er klart det er deg.
Du kan være en inspirasjon for alle.
Vil du gjøre det?
Har dere klikket? Hun spør om jeg vil.
Selvsagt vil jeg det.
Jeg har beholdt rapportene.
Jeg har dokumentert alle behandlinger og tilleggstiltak så langt.
Jeg er der uansett.
Ok. Hva med dette?
Jeg lager en presentasjon for deg.
Jeg tar meg av alt det visuelle.
Jeg tar meg av papirarbeidet, søknadene og alt det der.
Da er vi klare.
-Du finner på et navn. -Greit.
Da begynner jobbreisen!
SKAFF UTSTYR FINN HJELP
1. OKTOBER DEN STORE DAGEN
Gode nyheter.
Finansieringspresentasjonen er straks klar.
-Så alt er klart? -Takket være jentene.
Özgür.
Jeg vet ikke om finansieringen blir godkjent,
men jeg hadde ikke turt å gjøre dette uten deg.
Takk.
Finansieringen blir godkjent. Vent og se.
Har du sjekket e-posten din i dag?
Nei. Har du sendt meg noe?
Kan du sjekke?
SERENGETI_BILLETT.PDF
OMBORDSTIGNINGSKORT
Hva mener du?
Dette mener jeg.
Du holder presentasjonen din.
Du hopper på flyet og kommer hit.
Vi feirer sammen.
Hvordan kan jeg det?
Klinikken, pasientene, forberedelsene hvis finansieringen godkjennes…
Ada, det er bare for en uke.
Bare tenk på det.
Meg, deg, stjernene, Serengeti, de ville dyrene…
Jeg er lei av å beskrive dette stedet for deg.
Bare én uke. Du klarer det.
Jeg kommer etter presentasjonen.
Beklager, jeg mistet forbindelsen. Hva sa du?
Jeg kommer etter presentasjonen.
Det er dagens beste nyhet.
-Vi sees snart. -Vi sees, kjære.
Har du sett en fugl som kan fly med én vinge?
Dette er resultatet
av å skille kropp og sjel i tusenvis av år.
En fugl som prøver å fly med én vinge.
Legene al-Balkhi og Haly Abbas lanserte på 900-tallet
teorien om at sykdom oppstår
i samspillet mellom sinn og kropp.
Så hvorfor ignorerer vi denne hypotesen
i behandlingene våre i dag, tusen år senere?
Instituttet vårt ønsker å gi pasientene en behandlingsmulighet
der de to vingene, sinnet og kroppen,
kan være i balanse og harmoni.
Jeg vil introdusere dere for noen som ble helbredet av dette.
Sevgi Solmaz Seyhan.
Hun hadde leverkreft i stadium fire med spredning.
Svulstene kom tilbake to ganger på fem år.
Nå er Sevgi helt frisk og jobber som advokat i Ayvalık.
Hun ble nylig fostermor for lille Halime, som overlevde jordskjelvet.
Hold henne godt, Fiko!
Sevgi er prosjektets inspirasjon. Hun kan inspirere tusenvis.
-Takk. -Så kjekt. Takk.
Jeg må på kontoret.
-Har du ikke fri? -Det kan være viktig.
-Jeg kunne ikke si nei. -Ok. Gå, da.
-Spis middag uten meg. -Gjør det du skal, og kom hjem.
Si hva vi gjorde i fornøyelsesparken.
Først tok vi karusellen.
-Virkelig? Var du ikke redd? -Kanskje bare litt.
-Jeg var forsiktig. -Det var du.
Gjør det du skal og kom tilbake til middag.
-Så det var gøy? -Veldig gøy.
Det var det.
Ta vare på dere selv.
Vi sees, vennen.
Kom raskt tilbake.
Hva skjer? Hvordan gikk det?
Det var fantastisk.
Bra jobba!
Du er rå! Du klarte det!
Hvor er Sevgi?
Er dere ikke sammen?
Nei, vi er ikke det.
Leylo, Fiko ringer meg.
Hallo?
Sevgi!
Hold ut, vennen!
Sevgi, hold ut. Jeg ber deg!
Du blir her.
Gud, vær så snill og hjelp oss.
Gjør klar en ny.
Fiko, hva sa de?
De tok ham.
Han sa ikke hvorfor.
Han var ruset.
Hvordan går det med Sevgi?
OPERASJONSSAL
Vi gjorde alt vi kunne.
Milten var skadet, så jeg måtte fjerne den.
Vi stoppet blødningen, men hun har mistet mye blod.
Dere bør dra hjem og hvile.
Og be.
Ada?
Fiko, bare fem minutter. Immunforsvaret hennes er veldig svakt.
Sevgi, skatt.
Mitt livs kjærlighet.
Min eneste ene.
Ikke gi opp.
Hold ut, vennen.
Du har overvunnet så mye.
Vi skal komme oss gjennom dette også.
Fiko.
Si det, kjære.
Ta meg med hjem.
Hæ? Vi må bli her, Sevgi.
Ta meg med hjem.
Ikke slit deg ut.
-Hun er ved bevissthet. -Takk og lov.
-Ada. -Takk og lov.
Sevgi vil hjem.
Ikke vær latterlig. Jeg kan ikke skrive henne ut.
-Sevgi vil hjem. -Hva? Hva mener du?
Fiko!
Ada. Sevgi sa…
-Hva sa hun? -"Jeg er bevisst."
"Sykehuset kan ikke holde meg her."
Jeg bygger et sykehus der om jeg må, men jeg tar henne med meg.
-Fordi Sevgi vil hjem. -Det går ikke. Jeg kan ikke.
Vi må, Ada. Vi har ikke noe valg.
Halime.
Kom, skatt.
Ikke vær redd, vennen.
Se. Fiko er her.
Bestemor Muko er her.
Bestefar Rıza er her.
Tantene dine er her.
Ikke vær redd.
Hvis du ser mamma og pappa der, kan du hilse fra meg?
Si at de ikke trenger å bekymre seg.
Det kan jeg, vennen.
-Sevgi? -Sevgi.
-Sevgi!
Ta puta!
-Sevgi? -Ada? Gjør noe!
-Sevgi. -Ada, gjør noe!
-Sevgi! -Sevgi!
-Sevgi, kom igjen. -Gjør noe!
Sevgi!
Er ikke døden like naturlig som fødselen i naturens kretsløp?
Mens vi ønsker fødsel velkommen med glede,
er det vanskelig å ta imot døden like naturlig
fordi det å akseptere at en man er glad i er borte,
er livets største smerte.
Sevgi!
Sorgen vi føler når noen dør handler om mer enn å ta farvel.
Vi begynner å tvile på meningen med livet og hvilket formål vi egentlig har.
Hva skjer med innsatsen vi legger i
å bli friske, vokse og bli lykkeligere
når vi dør?
Hva blir den meningen vi tilfører livet forvandlet til når vi dør?
1 UKE SENERE
Jeg fant dette i søpla.
Du fikk finansieringen.
Skal du gi opp nå?
Hva er poenget?
Alt begynte med Sevgi.
Jeg fulgte henne hit for at hun skulle bli frisk.
Hvor er Sevgi nå?
Du gjorde alt du kunne.
Jeg kunne nektet henne å forlate sykehuset.
Jeg har ikke tro på noe lenger, Özgür.
Ikke på livet.
Ikke på rettferdighet.
Jeg har ikke mer krefter igjen.
Sevgi fortjente ikke dette.
Muko fortjente ikke dette.
Fiko, Halime…
Vi fortjente ikke dette.
Ada.
Jeg vet hvordan det er å miste en søster.
En del av deg vil alltid mangle.
Ingenting blir det samme.
Du vil aldri bli den samme.
Men Sevgi forsvinner ikke.
Det lærte du meg.
Kanskje båndet mellom dere
vil gi deg enda mer styrke nå.
Gi deg selv litt tid.
Ikke ta store avgjørelser nå. Ok?
-Jeg trenger en tjeneste. -Selvsagt.
Jeg vil se den som drepte Sevgi.
Jeg ser at du lider, Ali.
Sevgi prøvde å adoptere barn i tre år.
Hun ble endelig mor for en måned siden.
Hun fikk til alt hun bestemte seg for.
Og hun tok ansvar for det.
Hva er yndlingsretten din?
Mücver.
Hun hadde laget mücver til deg hvis dere hadde møttes.
Sevgi var en god kokk. Hun elsket å ha folk på besøk.
Du ville ha likt henne godt.
Hun var elsket av alle som kjente henne.
Er universet et vennlig sted?
Kanskje universet ikke trenger å være et vennlig sted.
Det ligger uventet styrke og ro i
å akseptere alt som en del av livet.
Han er Yakups nevø.
Han gjorde det som hevn.
Han vil vitne mot ham.
Se så vakkert det er her.
Det er ikke like vakkert som Cunda.
Men utsikten er fantastisk.
Vær stille et øyeblikk og hør på denne sangen.
Jeg forstår ikke teksten, men den rører meg.
Så jeg bestemte meg for å spille inn en melding til dere.
I tilfelle jeg ikke blir bedre og ikke overlever,
regner jeg med at dere finner denne meldingen på mobilen.
Dere vet at jeg alltid har sagt
at jeg har hatt et tomrom inni meg, akkurat her?
Det tomrommet er borte. Det er fylt nå.
Jeg er fylt til randen.
Bare så dere vet det.
Mor. Mamma.
Jeg vet det er tøft for deg nå. Jeg forstår det.
Du brakte meg inn i denne verden, mamma.
Du oppdro meg.
Båndet vårt kan aldri brytes.
Ada, vennen.
Folk som meg, som sliter med helsa, trenger deg.
Du vet det, ikke sant?
Ikke bruk min bortgang som en unnskyldning for å gi opp.
Jeg dreper deg.
Du kan ikke gi opp etter å ha kommet så langt.
Jeg følger med deg. Ikke gi opp.
Ada, vennen.
Kan du ikke bare finne deg en solid partner?
Du har vært nok alene. Tiden er inne.
Jeg vil ikke blande meg,
men hadde det ikke vært fint med en liten baby, Ada?
Gi deg selv en sjanse mens du fortsatt har tid, ok?
Leylo.
Vi trenger alle din skinnende utstråling,
din utømmelige energi og din trollbindende glød, kjære.
Du vet det, ikke sant?
Ikke våg å ignorere dine egne ønsker.
Du har mot nok til å klare alt du bestemmer deg for.
Du har gløden til å skape hva enn du måtte ønske.
Kom igjen!
Og Fiko.
Min store kjærlighet.
Jeg har aldri møtt noen som elsker så vakkert som deg.
Jeg er verdens heldigste kvinne
som har en kjæreste som støtter meg så sterkt
gjennom alle mine sår og svakheter.
En ting til, Fiko.
Du kan bli far etter at jeg går bort.
Det hadde gjort meg lykkelig.
Jeg er allerede far, skatt.
Jeg er Halimes far.
Ikke glem det, ok?
Uansett hva som skjer, uansett hvor jeg er,
og uansett hva som skjer med meg, så elsker jeg dere alle så mye,
og jeg vil fortsette å elske dere.
Ok. Nå skal dere få høre sangen.
Dessuten har dere sittet nok, ikke sant?
La oss danse. Kom igjen.
Leylo, jeg vet at du vil danse. Dans med meg.
Men jeg vil at noen skal filme meg!
Kan du filme meg?
Jeg har lett etter dere i årevis.
Min bestefar, John Patrick Morgan, kjempet i slaget ved Gallipoli.
Og bestefaren deres, Salih, reddet ham.
Dette er vannflaska hans.
Bestefaren min har etterlatt dere en del av arven sin.
Det er ikke mye, men den er deres.
Hadde han ikke reddet bestefar, hadde ingen av oss vært her nå.
Så vær så snill å ta imot dette.
Vi tar imot dette med ærbødighet og takknemlighet.
Vi vil også hedre John Patrick og hans ettermæle.
Vi er ikke ofre for genetikken vår.
Vi er ikke ofre for våre forfedres eller våre egne traumer.
Tvert imot er vi fortsettelsen av deres arv.
Er det mulig å bli gjenfødt fra asken, uansett hva vi går gjennom?
Er det mulig å gjøre tørre grener grønne igjen?
Hei.
Jeg er så glad for at du overtok stedet.
Vel, jeg fikk vitnemålet mitt i dag.
Jeg lurte på om du har et bord for to for å feire.
Det er mulig å ta en vei vi aldri har vært på.
Det er mulig å strekke seg mer,
utvide seg mer og omfavne mer når vi deler erfaringene våre med andre.
Det er mulig å fortsette å ta del i livets mirakler
til tross for at man har følt dets skarpeste smerte.
-Det ser bra ut. -Ja.
-Velkommen. Hvordan går det? -Hei, Ada.
-Så fint det er her. -Takk.
-Lykke til. -Hei.
Gå til jentene.
Det er Ada.
-Ada! -Hei!
-Ada, kjære!
-Hvordan går det? -Bra.
-Er du nervøs? -Veldig!
-Vi begynner snart. -Lykke til.
Mens tusenvis av år med kunnskap ligger her under oliventrærne,
og naturen flyter med helbredende kraft,
og når effekten følelsene våre har på kroppen
ble identifisert for hundrevis av år siden,
mener du ikke da at det er opp til oss å starte vår egen helbredelsesprosess?
Tusen takk til alle som er her.
Det er så mange jeg vil takke.
Først mine foreldre, deres foreldre,
og mine forfedre som har gjort det mulig for meg å være her.
Sevgi og Leyla, som har vært med meg siden vi møttes.
Muko, som alltid har vært som en mor for meg.
Fiko, Sevgis livspartner.
Selv om han ikke er her,
Mr. Zaman, som ga meg et nytt perspektiv på livet.
Carla.
Søsteren min, Deniz.
Og deg, Özgür.
Takk til dere alle.
Jeg er takknemlig for alle
som har vært en del av livet mitt og sett reisen min.
Jeg er takknemlig for alt jeg har opplevd. Jeg er evig takknemlig for Sevgi.
Reisen min startet med henne. Og den vil fortsette med henne.
"Et annet jeg"-instituttet står som en hyllest til Sevgi.
Måtte det bringe oss glede.
SEVGİ SOLMAZ SEYHAN ALLTID I VÅRE HJERTER
Ada? Kom du tidlig?
Ja. Jeg ville prate med Sevgi.
Hvorfor sa du ikke noe?
Mavi, vennen.
-Står til? -Bra. Med deg?
-Sarp, vennen. -Muko!
Velkommen, Muko.
Hvordan går det, Mr. Rıza?
Her kommer prinsessa!
-Hvordan går det? -Takk.
Pappa Fiko, jeg glemte tegningen hjemme.
Nei, du gjorde ikke det. Se, tegningen din er her.
-Tegnet du den? -Ja.
-Den er nydelig. -Så fin.
-Velkommen. -Skal jeg ta blomstene?
Har du sett Halimes tegning?
-Hei, alle sammen. -Velkommen.
-Meg først. -Jeg har savnet deg.
Vet du hva…
Her kommer din.
Baby!
Jeg kunne spist deg opp.
Han er så søt.
-Jeg skal spise deg opp! -Rüzgâr er her!
Se, det er tante Leyla.
Han er så søt.
Kom hit. Jeg har savnet deg.
Jeg vet ikke om det finnes liv etter døden,
men jeg vet at det finnes kjærlighet etter døden.
Tekst: Veronika Mathisen