CASTLEVANIA: NOCTURNE
Receptaculul e mai slab ca oricând.
Dar trebuie să-mi iau sufletele de la acest monstru.
Unde e Annette? O poți trimite înapoi?
E o intrusă într-un loc unde nu are ce căuta.
Dar și eu sunt.
Eu sunt Sekhmet,
Straja Zorilor,
Copilul Soarelui,
Zeița Tămăduirii.
Am făcut-o pentru tine.
Am făcut toate astea pentru tine.
Te-ai transformat în chestia asta necurată.
Mi-a umplut templul cu atrocități.
Mi-ai dat sufletul unui cadavru umblător.
Ca să poți trăi din nou!
Credeam că asta vrei.
E timpul să echilibrăm balanța.
Credeam că asta vrei.
Nu!
O vei ucide, Sekhmet. O vei ucide pe Annette.
Nu-mi pasă de lume.
Nu-mi pasă dacă vom trăi etern în întuneric.
Las-o în pace!
Las-o în pace pe Annette!
Richter...
Prietene...
Știi că nu și-ar dori asta.
Annette!
Ești atât de puternică!
De când te-am văzut, am știut că ești puternică.
Richter...
Mi-ai salvat de o creatură a nopții.
Nu mai văzusem asemenea creaturi și mă învinsese.
Eram ca și mort și tu ai ucis-o.
Richter!
Maria m-a făcut „măgar nerecunoscător”, și, ca de obicei, avea dreptate.
Mă simțeam rușinat.
Ce prost sunt!
Dar acum nu-mi pot imagina lumea fără tine, Annette.
Deloc.
Să nu te aud, să nu-ți văd privirea când te exasperez,
să nu mă trezesc știind că, orice-ar fi, undeva încă trăiești.
Te rog, nu mă părăsi!
Te rog.
Mamă!
Miroși a ars.
Da. De fapt, tu miroși.
Parcă aș ține în brațe cărbuni aprinși.
Richter!
Te voi ucide, Olrox.
Într-o zi.
Dar nu azi.
Deci, unde erai când eram tânăr?
Tata și bunicul tot vorbeau despre Alucard,
de parcă erai un fel de unchi preferat.
Dar te-am întâlnit o singură dată, timp de trei zile, când aveam 14 ani.
Călătoream mult.
Da. Călătoreai mult.
Pe atunci, în principal în Japonia.
India.
Lumea se schimba în multe feluri.
Voiam să văd totul cu ochii mei.
Și mă săturasem de familia Belmont.
Mai ales de a-i vedea cum mor.
Regret că nu ți-am adus jucării și nu te-am învățat să pescuiești.
Nu. Familia Belmont nu se încurcă cu bucuriile copilăriei.
Ar trebui să-ți îngrijești arsurile alea!
Să nu se infecteze.
Ce-o să faci acum?
Voi merge acasă.
Mai e o luptă pentru libertate de câștigat.
Ai putea veni cu mine.
Atacul asupra Bastiliei.
Așa a început revoluția.
Când parizienii au pătruns în închisoarea care era aici ca să elibereze prizonierii.
Asta e tot ce a mai rămas.
Era un simbol al asupririi, așa că l-au dărâmat.
E plăcut să vezi un apus
când nu te mai temi de ce ar putea pândi în întuneric.
Mama, poate.
Ai văzut-o?
A plecat.
A spus că trebuie să se regăsească.
Rămân aici, la Paris.
Am treabă. Sunt multe bătălii de dus.
O lume de câștigat.
Vii cu noi?
Plec cu Annette.
Și acolo e o lume de câștigat. Cu excepția celei noi.
Da...
Da, înțeleg asta.
E în regulă.
Ne vom revedea.
Am făcut ce am venit să facem,
nu-i așa?
Da.
E timpul să mergem acasă.
Mai e loc pentru mine în Saint-Domingue?
Firește.
Sunt o creatură a coșmarurilor.
Acolo nu, Edouard.
Toți din Saint-Domingue au avut coșmaruri mult mai rele decât tine.
Și ești superb.
Toți vor vedea cât de frumos ești.
Inclusiv basistul tău.
Mereu vei avea un loc aici, Edouard.
Saint-Domingue ar fi gol fără tine.
Deci l-ai văzut pe diavol
așteptându-mă?
Nu pe diavol.
Nu.
Și cred că aștepta pe altcineva.
Totuși, diavolul va aștepta.
O veșnicie de cazne.
Chin după chin și nicio clipă de tihnă.
Mi-e frică, Olrox.
Nu trebuie să-ți fie frică, iubirea mea.
Cel puțin, nu de diavol.
Diavolul e ușor de păcălit.
- E bine că ți-ai recăpătat puterile, nu? - Da. Mă bucur.
Mă simt din nou viu. Mă simt tânăr.
Deși, sincer, nu prea arăți.
Hai, glumeam doar! Zici că abia ai împlinit 60 de ani.
Regret că te-am enervat atât.
Am uitat cum e să fii tânăr. A trecut atâta vreme!
Viețile voastre sunt tare scurte, Richter Belmont.
Trăiește clipa!
Așa e. Trăiește clipa!
Are dreptate, obraznicule.
Nu irosi nicio clipă din viața ta!
Mă bucur să aud că oamenii din Paris se distrează.
Bănuiesc că îi așteaptă mulți ani de război.
Măcar acum e vorba de vechile regimuri, nu de forțele răului pur.
Și presupun că ești hotărâtă să lupți până la capăt?
Ei bine... bănuiesc că voi fi aici să ajut.
Dar tu?
Am fost singur mulți ani.
Una peste alta, părea cel mai bine așa.
Dar aseară
am văzut oameni care au găsit ceva
nou și prețios
și care, poate, va schimba lumea.
Și la care nu vor să renunțe.
Mai degrabă ar muri.
Cred că aș vrea să văd ce va urma.
Mulțumesc că m-ai condus acasă.
Era misiunea mea.
Să mă asigur că te întorci.
Când erai acolo,
în lumea spiritelor,
ai văzut-o pe mama ta?
Da.
Mi-a spus că a fost mereu aici.
Încă e aici.
Oriunde aș fi, iubirea mă înconjoară.
Mă protejează.
Ar trebui să fie ceva liniștitor, nu?
Dar nu asta simt.
Nu vreau ca toți strămoșii mei să fie pe-aici și să mă privească.
Nici măcar mama.
Probabil, uneori, mai ales mama.
Ce e?
N-ai mai sărutat o fată?
Sigur că da.
Adică, nu multe fete.
Câteva.
Richter, nu trebuie să te prefaci că ești un băiat de cor sfios.
Nu. Bun! Nici tu.
Nu că ai fi băiat de cor, evident.
Sau fată de cor. Nu știu de ce, dar nu sunt prea multe fete de cor.
Taci din gură!
Am auzit pe cineva spunând că-i execută pe cei care au luptat alături de vampiri.
Bun!
Merită să moară.
Subtitrarea: Brândușa Popa