‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Drag tiran, după ce ți-ai răpus dușmanii ‎din interiorul guvernului,
‎regimul tău trebuie să se pregătească ‎pentru viitor.
‎Dar există un grup ‎care-ți poate amenința mai tare domnia,
‎și e mult mai greu de controlat…
‎concetățenii tăi adoratori.
‎Cum poți păstra masele ‎de partea ta la bine și la greu?
‎Manualul oferă un ingredient esențial.
‎Machiavelli a pus întrebarea:
‎„E mai bine ca un conducător ‎să fie temut sau iubit?”
‎Trebuie să te bazezi pe teamă,
‎fiindcă poți controla oamenii temători.
‎Mai mult, dacă joci cum trebuie, ‎teroarea are un beneficiu neașteptat.
‎Vei câștiga inima poporului.
‎Asta ne aduce în Uganda,
‎unde-l vom cunoaște ‎pe legendarul tiran Idi Amin Dada.
‎IDI AMIN DADA ‎DICTATOR ÎN UGANDA, 1971-1979
‎Amin a învățat din manual să folosească ‎frica și violența ca pietre de temelie.
‎E bine să fii dur, ‎fiindcă lumea te va respecta.
‎Urmează-i exemplul și învață ‎cum să-ți folosești partea întunecată!
‎REGIM DE TEROARE ‎IDI AMIN
‎În timpul domniei sale de opt ani,
‎până la 300.000 de ugandezi ‎au dispărut sau au fost uciși.
‎Adesea, la ordinele sale.
‎A transformat Africa ‎într-un abator de oameni.
‎MILTON OBOTE ‎FOST PREȘEDINTE AL UGANDEI
‎Înainte să studiem domnia lui Amin ‎în această fostă colonie britanică,
‎uite ce trebuie să știi ‎despre cum a câștigat slujba.
‎FAPTUL 1‎: ‎AMIN A FOST SOLDAT DECORAT ‎ÎN ARMATA BRITANICĂ
‎În 1946, Amin s-a înrolat în regimentul ‎Puștile Africane ale Regelui,
‎folosit pentru a înăbuși ‎insurecții și rebeliuni în Africa.
‎Luase parte la multe violențe.
‎În loc să fie pedepsit ‎pentru uz excesiv de forță,
‎Amin a fost promovat de mai multe ori.
‎FAPTUL 2: AMIN A FOLOSIT ARMATA ‎CA BAZĂ A PUTERII SALE
‎A reușit să recruteze în armată ‎oameni loiali lui
‎și a recrutat mulți indivizi
‎din grupul său etnic, tribul Kakwa,
‎din sud-vestul Ugandei.
‎FAPTUL 3: DUPĂ DOBÂNDIREA INDEPENDENȚEI, ‎A DEVENIT ȘEFUL ARMATEI
‎Președintele Milton Obote ‎a fost avertizat de guvernatorul britanic
‎că Idi Amin era o bombă cu ceas.
‎Obote știa că va avea probleme cu el.
‎La scurt timp, în 1971,
‎Amin a preluat puterea de la Obote ‎printr-o lovitură de stat militară.
‎Voi exercita funcția de șef al guvernului,
‎așa să mă ajute Dumnezeu!
‎AOLEU!
‎Așa a început o nouă eră promițătoare.
‎Mass-media l-a îndrăgit.
‎I-au dat porecle ca „Marele tătic”.
‎I se spunea și „uriașul blând”.
‎Dar preluarea puterii prin forță
‎l-a obligat să-și elimine inamicii ‎ca să o rețină.
‎Cum faci asta fără să-ți superi fanii ‎de acasă și din toată lumea?
‎Manualul sugerează o diversiune.
‎TACTICĂ ‎MASCHEAZĂ-ȚI BRUTALITATEA
‎E greu să întemeiezi un nou regim, ‎și adesea iese urât.
‎Prea multă atenție asupra detaliilor ‎mai neplăcute poate pica prost.
‎Uganda e o țară pașnică
‎și nu încalcă drepturile omului.
‎De asta, mulțumită manualului,
‎tiranii cei buni cunosc valoarea ‎unei mușamalizări.
‎Când s-a dus vorba ‎că naziștii comiteau atrocități,
‎Hitler a invitat membri ai Crucii Roșii ‎la lagărul Theresienstadt.
‎Fusese deghizat într-un ghetou-model ‎plin de locatari sănătoși
‎și care avea propria bancă, ‎afaceri evreiești și ligi sportive.
‎Când politicile agriculturale ‎ale lui Stalin
‎au provocat milioane de morți în Ucraina,
‎a folosit tactici de dezinformare, ‎cenzură și reporteri aliați
‎să ascundă adevărul.
‎Pol Pot a mușamalizat genocidul ‎în care au murit două milioane de oameni
‎numindu-l o înscenare vietnameză ‎contra lui și Kmerilor Roșii.
‎AUGUST 1971, DUPĂ ȘASE LUNI ‎DE DICTATURĂ A LUI AMIN
‎Pare incredibil, dar „uriașului blând” ‎din Uganda nu i-a luat mult
‎să fie nevoit a folosi tactica asta.
‎Idi Amin era fermecător,
‎dar era indiscutabil ‎un ucigaș cu sânge rece…
‎care a început masacrul ‎din clipa când a preluat puterea.
‎După nici șase luni din regimul său,
‎au început să apară acuzații ‎că s-ar fi comis masacre în barăci.
‎Cu precădere, contra soldaților ‎care făceau parte din grupuri etnice
‎cu legături cu fostul președinte, ‎Milton Obote.
‎Au fost uciși mai mulți oameni ‎în pădurile de lângă Kampala.
‎Au fost îngropați acolo ‎sau aruncați în Nil.
‎Zvonurile se răspândesc,
‎așa că reporterul american Nicholas Stroh ‎vine să investigheze
‎cu amicul său Robert Siedle, ‎un profesor universitar local.
‎Stroh și Siedle merg la locul faptei,
‎o baracă din mediul rural, ‎la 170 km sud-vest de capitala Kampala.
‎După două zile, ‎cei doi sunt dați dispăruți.
‎Trec săptămâni bune fără să li se ia urma.
‎Amin îi spune soției lui Stroh ‎că va căuta și în gaură de șarpe.
‎Dar deschide o investigație ‎abia după câteva luni.
‎Un locotenent ugandez evadează ‎în Tanzania și are o poveste oribilă.
‎Le spune polițiștilor că reporterii ‎au fost atacați de oamenii lui Amin
‎și hăcuiți cu macetele,
‎iar cadavrele lor au fost aruncate în râu.
‎Crima implică, chipurile, ‎personal de rang înalt din guvern,
‎dar Amin închide cazul fără acuzații.
‎Încă o poveste de succes din manual? ‎Nu tocmai!
‎Scandalul transformă natura regimului Amin
‎din zvon, în știri de prima pagină ‎din toată lumea.
‎Perspectiva se schimbă ‎în presa internațională când devine clar
‎că guvernul lui Amin ‎este unul extrem de violent.
‎Dar cine are nevoie ‎de comunitatea internațională?
‎Contează doar ca oamenii tăi ‎să rămână loiali,
‎iar manualul are o tactică ‎să-ți ții sub control.
‎TACTICĂ ‎ALEGE UN ȚAP ISPĂȘITOR
‎Orice tiran bun înțelege ‎că poporul e compus
‎din ființe umane cu emoții.
‎Iar emoțiile pot fi manipulate.
‎Țapul ispășitor este o tactică ‎foarte eficientă.
‎EVREI!
‎Arunci în cârca altcuiva ‎vina pentru problemele maselor.
‎Așa câștigi încredere, susținere
‎și legitimitate în fața publicului.
‎Sunt foarte multe exemple.
‎Iosif Stalin a dat vina ‎pe fermierii bogați, ‎kulak,
‎că au strâns bogății în anii '30, ‎în timpuri de restriște economică.
‎Muammar Gaddafi a dat un decret ‎să confiște bunurile
‎libienilor cu origini italiene ‎care au condus odată țara,
‎apoi i-a expulzat în Ziua Răzbunării.
‎Mai e și Adolf Hitler,
‎care și-a bazat întreaga mișcare ‎pe baza persecutării evreilor.
‎Dar Amin pune în practică tactica asta ‎cu un scop numai al lui.
‎Situația economică era dificilă,
‎iar Amin căuta strategii ‎să facă pe plac publicului,
‎ca să demonstreze că era ‎un conducător legitim și puternic.
‎Îi trebuia un grup de oameni ‎pe care să-i atace,
‎iar aceia au fost asiaticii.
‎În Uganda locuiau ‎aproximativ 100.000 de asiatici,
‎în principal indieni de pe subcontinent.
‎Britanicii îi aduseseră în era colonială
‎ca să construiască căi ferate, ‎dar nu au mai plecat.
‎Comunitatea asiatică însumează 80.000 ‎de inși din populația de zece milioane.
‎Ei dețin aproape toate magazinele ‎și afacerile mari.
‎Mulți ugandezi aveau resentimente ‎față de asiatici.
‎Afacerile asiaticilor erau pretutindeni.
‎S-au gândit că e țara lor ‎și ar trebui să aibă afaceri africane.
‎În experiența noastră, ‎asiaticii sunt foarte parșivi.
‎Exploatează țara aceasta ‎de foarte mult timp.
‎Când Amin a venit la putere,
‎populația indiană din Uganda a jubilat.
‎Amin declarase că eliberase indienii ‎pe care-i abuzaseră britanicii.
‎Dar, urmând manualul, ‎Amin schimbă placa.
‎Spre sfârșitul anului 1971, ‎Amin a ținut o conferință de presă.
‎A spus că indienii lucrau ‎împotriva ugandezilor negri
‎și îi credeau necivilizați.
‎Apoi, latura blândă a lui Amin ‎pare să iasă iar la iveală.
‎Amin invită liderii comunității indiene
‎să lămurească neînțelegerile.
‎Toate personalitățile din Uganda ‎sunt prezente la conferință,
‎alături de presa internațională.
‎Starea de spirit e pozitivă,
‎până când Excelența Sa sosește ‎alături de liderii armatei.
‎Amin declanșează un atac verbal ‎la adresa asiaticilor.
‎Îi acuză de evaziune fiscală, ‎de scoaterea fondurilor din țară
‎și de discriminare ‎împotriva ugandezilor negri în afaceri.
‎Cu alte cuvinte, ‎trădare economică și culturală.
‎PLECAȚI, ASIATICILOR!
‎Rezultatul e un val de propagandă ‎contra asiaticilor, injurii și violențe.
‎Creând aceste diviziuni, ‎Amin nu e doar responsabil
‎pentru destrămarea încrederii ‎la nivel de societate,
‎ci, în același timp, ‎își unifică susținătorii,
‎cu precădere populația de culoare ‎din Uganda.
‎Ai destabilizat țapii ispășitori.
‎Poate crezi că poți face ce vrei cu ei,
‎dar nu e atât de simplu, ‎cel puțin nu imediat.
‎Chiar și societățile tiranice ‎au protecții cunoscute ca „legi”.
‎Trebuie destrămate.
‎TACTICĂ ‎FOLOSEȘTE LEGEA CA PE O ARMĂ
‎Una dintre bucuriile de a fi despot este
‎că arareori auzi cuvântul „nu”.
‎Dar e greu să distrugi obstacolele ‎din calea capriciilor tale.
‎Instituțiile juridice existente ‎pot pune piedici tiranilor.
‎Așa că le demontează.
‎Ideea e să slăbești instituțiile ‎și protecțiile legale
‎care-ți limitează puterea.
‎Odată ce dobori protecțiile,
‎poți dezlănțui legea ‎contra țapului ispășitor.
‎Asta îi sună bine oricărui tiran.
‎Idi Amin controla guvernul, administrația ‎și structura economiei.
‎SAUDA NABUKENYA ‎ISTORIC DIN UGANDA
‎Eu folosesc tactici sportive. ‎Dobor oameni, dar pe plan politic.
‎Ramura judiciară a fost singura ‎pe care nu o putea controla.
‎Ca atare, a suspendat Constituția parțial.
‎Și-a dat puterea să dea decrete ‎ca să realizeze ceea ce-și dorea.
‎Dacă pui pe tușă judecătorii iritanți, ‎terenul de joc e numai al tău.
‎Pentru Amin, asta demarează ‎următoarea fază a pasării vinei.
‎5 AUGUST 1972, DUPĂ 18 LUNI ‎DE DICTATURĂ A LUI AMIN
‎În timpul unei vizite în Soroti, ‎un oraș din estul Ugandei,
‎Amin se trezește înainte de răsărit ‎și merge la postul de radio local.
‎De acolo, se adresează națiunii.
‎A spus: „Azi-noapte, am avut un vis ‎în care asiaticii mulgeau vaca,
‎dar nu o hrăneau,
‎așa că eu consider ‎că ar trebui să scăpăm de ei.”
‎Vreau să văd că centrul capitalei ‎nu e plin de indieni.
‎Ați vrea să dați afară toți asiaticii?
‎Da, să meargă în țara lor!
‎Asiaticii din Uganda au avut trei luni ‎să-și închidă afacerile și să plece.
‎Prin urmare, trebuie să vândă tot ce au
‎de acum și până peste nouă zile ‎începând de luni.
‎Eram asistent universitar în Uganda.
‎Sentimentul general printre cunoscuții ‎din comunitatea asiatică era
‎că erau doar vorbe mari.
‎Liderii comunității asiatice ‎au mers în instanță, dar fără folos.
‎Mulți asiatici se născuseră în Uganda.
‎Familiile lor erau acolo ‎de câteva generații, unde să se ducă?
‎Oamenii și-au lăsat mașinile la aeroport, ‎cu cheile în contact.
‎Nimeni nu înțelegea ce se petrece.
‎Imaginați-vă că sunteți într-o țară ‎în care v-ați dus toată viața,
‎de câteva generații.
‎Erai forțat să pleci și nu era nimeni ‎de la care să-ți iei rămas-bun.
‎Nu a fost un dezastru pentru toată lumea.
‎După ce înlături țapii ispășitori,
‎e timpul să culegi roadele.
‎Când populația asiatică a fost expulzată…
‎poporul ugandez a sărbătorit.
‎Idi Amin a preluat afacerile ‎care fuseseră deținute de asiatici
‎și le-a dat pe mâna africanilor.
‎E bine că au plecat.
‎De ce?
‎Ne-au muls destul.
‎A fost o mișcare populară.
‎Într-un fel, a răspuns la un nivel profund
‎cererilor majorității oamenilor.
‎A fost o mișcare îndrăgită. ‎Dacă a avut succes, asta e altceva.
‎După expulzarea asiaticilor, ‎țara a intrat într-o criză adâncă.
‎Cei care primiseră ‎afacerile deținute de asiatici
‎nu aveau abilitățile necesare ‎să conducă o afacere.
‎Lipsa bunurilor de toate felurile
‎a dus la inflație masivă
‎și multe părți ale economiei ‎s-au prăbușit.
‎Poate că terorizarea unei minorități ‎nu-ți rezolvă problemele.
‎După cum vezi, îți poate dă bătăi de cap.
‎Dar nu da vina pe manual! ‎Oamenii te-au dezamăgit.
‎Înainte să se plângă,
‎dă-le un motiv bun să țină pliscul închis.
‎TACTICĂ ‎DĂ-LE SĂ DOARĂ
‎Tortură.
‎Tortura e o metodă bună ‎de a descuraja potențialii critici.
‎E mai bună decât crima, ‎fiindcă victimele rămân vii.
‎Poți să-i prinzi, să-i închizi, ‎să-i pui la pământ
‎și să-i supui la violențe brutale, ‎ceea ce le place tiranilor.
‎Cu adevărat!
‎În Cambodgia, Khmerii Roșii ai lui Pol Pot ‎au folosit tortură,
‎cu apă sau electroșocuri.
‎Ba chiar au acoperit oameni cu scorpioni ‎ca să mărturisească.
‎Ministerul Securității de Stat ‎folosește privarea de somn
‎și Porumbelul, o poziție de stres ‎care, cu timpul,
‎face vertebrele să străpungă pielea.
‎Iar NKVD-ul lui Iosif Stalin prefera ‎tehnica clasică de ‎strappado,
‎prin care legi victima ‎cu mâinile la spate,
‎apoi o atârni în aer.
‎1973, DUPĂ DOI ANI ‎DE DICTATURĂ A LUI AMIN
‎Din cauza expulzării asiaticilor,
‎a urmat o perioadă haotică în economie, ‎când se făcea multă contrabandă.
‎Nimic nu stârnește nemulțumiri ‎mai tare ca o economie proastă.
‎Ca să înfrâneze haosul, ‎Amin se baza pe torționarii săi,
‎Biroul de Investigație de Stat,
‎ai cărui agenți erau renumiți ‎pentru cruzime și pentru ținutele stilate.
‎Toată lumea îi recunoștea.
‎Purtau pantaloni evazați, ‎ochelari de soare și cămăși colorate.
‎Aveau un aspect tipic anilor '70.
‎Dar, în ciuda stilului șmecher,
‎nu sunt tipi cu care ai vrea să petreci.
‎Unii oameni erau înhățați de pe stradă
‎sau scoși cu forța din restaurante,
‎băgați în portbagaj și duși departe.
‎Și dispăreau pe veci.
‎Toată lumea știa unde sunt duși.
‎Amin avea nenumărate săli de tortură.
‎Cea mai infamă era sediul ‎Biroului de Investigații de Stat,
‎aflat în centrul capitalei Kampala.
‎Ambasada Franței era în vecini,
‎iar angajații de acolo își amintesc ‎că auzeau țipete.
‎Clădirea era renumită ‎pentru atrocitățile comise acolo.
‎Oameni de rând nevinovați ‎erau torturați și uciși.
‎Dar Amin și acoliții lui se asigurau
‎că lasă câțiva oameni să scape,
‎ca să poate povesti ce văzuseră.
‎Am fost într-un loc ‎unde spărgeau capete cu ciocanul.
‎Amin a avut grijă să planteze zvonuri,
‎ca să țină populația înspăimântată.
‎Rezultatul a fost că cetățenii de rând ‎nu știau în cine să aibă încredere
‎și nu puteau să organizeze ‎nicio formă de opoziție.
‎Ai crede că regimul terorii ‎te-ar distanța de popor,
‎însă, după cum știu toți tiranii, ‎nu așa merg lucrurile.
‎Nu ne pricepem să deosebim frica
‎de un sentiment mai general de excitare.
‎Într-o dictatură, energia aceasta ‎se poate transforma în părerea
‎că sentimentele intense ‎sunt ceva ce simți pentru dictator.
‎Iar acel sentiment poate să semene ‎foarte mult cu iubirea.
‎E similar cu o relație abuzivă din familie
‎sau dintr-o bandă sau un cult.
‎Victimele se aliniază psihologic ‎cu opresorul.
‎Dar mereu vor exista cei reticenți,
‎care rezistă farmecelor tale crunte.
‎FEBRUARIE 1997, DUPĂ ȘASE ANI ‎DE DICTATURĂ A LUI AMIN
‎Ca Janani Luwum, arhiepiscopul anglican
‎al Ugandei, Ruandei, ‎Burundiului și Zairului
‎și unul dintre cei mai puternici creștini ‎din Africa de Est.
‎Luwum era respectat de toată lumea.
‎Cât s-a aflat în funcție,
‎s-a simțit nevoit să critice ‎violențele care se petreceau în jur.
‎A scris o scrisoare deplângând măcelul.
‎A fost suficient pentru Amin ‎să-l vadă ca pe o amenințare.
‎Așa că Amin îl arată și el ‎cu degetul pe arhiepiscop.
‎Amin l-a acuzat pe el ‎și pe alți doi miniștri din cabinet
‎că au complotat să răstoarne guvernul.
‎A zis că arhiepiscopul strângea arme
‎pentru o revoltă anglicană.
‎A doua zi, miniștrii și arhiepiscopul ‎au fost găsiți într-o mașină distrusă.
‎Cică și-au pierdut viețile ‎într-un accident auto.
‎Dar martorii spun o altă poveste.
‎Luwum și soția sa erau la o serată ‎ținută de Amin.
‎Președintele i-a cerut o întâlnire ‎între patru ochi.
‎Amin l-a acuzat pe Luwum de trădare ‎și i-a cerut o confesiune.
‎CONFESIUNE
‎Luwum a refuzat și a fost deținut.
‎La Biroul de Investigație de Stat,
‎Luwum a fost bătut ‎și supus la amenințări oribile
‎dacă nu mărturisea că trădase regimul.
‎Dar Luwum nu a cedat.
‎În seara aceea, a primit un vizitator.
‎Amin i-a cerut să se răzgândească.
‎Însă Luwum s-a rugat ca Domnul să cruțe ‎Uganda și pe conducătorii ei.
‎Dar mila nu era în planurile lui Idi Amin.
‎A fost îngropat a doua zi.
‎Nu s-a făcut nicio autopsie,
‎dar e clar că a fost împușcat ‎și avea multiple fracturi și alte răni.
‎Poate că e posibil să mergi prea departe.
‎Uciderea arhiepiscopului ‎sporește sentimentul general
‎că guvernul lui Amin trebuie dat jos.
‎Dar, când ești cu spatele la zid ‎și speranța pare pierdută,
‎manualul are un as în mânecă ‎prin care îți poți schimba sorții.
‎TACTICĂ ‎PORNEȘTE UN RĂZBOI
‎Războiul.
‎Ce folos are?
‎Pentru un tiran, multe.
‎Mai ales când ești la ananghie, ‎ca Idi Amin în 1978.
‎Toți tiranii merg la război, ‎fiindcă există un punct
‎când pierd susținerea pe plan local.
‎Atunci, găsesc un inamic străin
‎contra căruia să mobilizeze țara.
‎Amin a folosit amenințarea ‎invaziei străine și a opoziției străine
‎ca o provocare care să inspire ‎loialitatea și sacrificiul ugandezilor.
‎Să vedem cum i-a ieșit!
‎În 1978, câteva regimente ugandeze ‎au traversat granița sudică a țării
‎și au invadat Tanzania.
‎Nu avea niciun motiv legitim ‎să invadeze Tanzania,
‎decât să creeze o diversiune.
‎Și fiindcă avea o răfuială mai veche.
‎Tanzania păstrase o legătură strânsă ‎cu Milton Obote.
‎MILTON OBOTE ‎FOST PREȘEDINTE AL UGANDEI
‎E timpul ca ugandezii ‎să răstoarne regimul morții.
‎Lui Amin nu i-a plăcut asta.
‎E de la sine înțeles ‎că, dacă e să-ți iasă,
‎îți trebuie armată capabilă.
‎În toți acei ani, ‎armata lui Amin obținuse arme sofisticate,
‎dar, de fapt…
‎soldații săi nu luptaseră ‎cu persoane înarmate.
‎Doar brutalizaseră ugandezi neînarmați.
‎BENJAMIN MKAPA ‎DIPLOMAT TANZANIAN
‎Amin a emis pretenții teritoriale ‎asupra țării mele.
‎Iar Tanzania avea o scuză legitimă ‎să invadeze Uganda.
‎Nu asta avea în gând Amin ‎când începuse toate acestea.
‎În acest punct, armata ugandeză ‎era scăpată de sub control.
‎Armata Populară a Tanzaniei ‎era mult mai organizată.
‎Armata lui Amin s-a prăbușit repede.
‎BRIGADIERUL MARWA KAMBAIE ‎COMANDANT TANZANIAN
‎- Amin e în Arua, acolo mergem. ‎- Acolo mergeți?
‎Da!
‎Când veți ajunge acolo?
‎Nu știu, mergem pe jos.
‎Idi Amin încă era la țară, ‎cu un radio mobil,
‎dând ordine și pretinzând că e la putere.
‎Îndemna populația,
‎pe care o abuzase timp de nouă ani,
‎să ia atitudine și să lupte pentru el.
‎Ceea ce era o absurditate, desigur.
‎Nimic nu e mai puțin intimidant ‎decât un ratat pe fugă.
‎Deci ia aminte! Când mergi la război, ‎alege o luptă pe care o poți câștiga!
‎Apoi a fugit din țară cu avionul ‎și a mers în Arabia Saudită,
‎unde și-a trăit restul vieții în exil.
‎Căderea regimului lui Amin ‎oferă o lecție importantă.
‎Doar fiindcă ai un manual, ‎asta nu înseamnă succes garantat.
‎Ca domnia ta să reziste,
‎îți trebuie o viziune măreață ‎și disciplina s-o îndeplinești.
‎Învață de la bărbatul care a dominat ‎toate aspectele vieții poporului său,
‎inclusiv cel mai elementar concept…
‎adevărul.
‎Cui îi datorăm asta?