EN NETFLIX-SERIE
Klarer du deg på egen hånd?
Ja. Alt står og faller på om vi får stoppet RA-bomben.
Ses på planet X-10.
Vi ses der nede.
Til å være så liten er du jammen en stor plage.
Jeg skal sørge for at vi får det vi ønsket.
Dekompresjon i hovedkorridoren.
-Dekompresjon i hovedkorridoren. -Stenger av hovedkorridoren.
Redningskapslene?
De har ikke gitt opp.
Ikke vi heller.
Skipet er klart til å lande.
Besetning, ta påkrevde forholdsregler og forbered dere på nedslag.
Skipet er klart til å lande.
Nei.
Slutt.
Vi har ikke tid til det der.
Transformatoren.
Så dette er…
Planet X-10.
Velkommen til menneskehetens trygge havn.
Mack, kom inn. Hvor er du?
Bra, dronene fungerer.
Kryosøvnkokongene er fullstendig ødelagt. Ingen av oss får se migrantskipet ankomme.
Kan noen høre meg?
Dette er Oscar.
Jeg er i Livmoren.
Jeg kommer meg ikke ut. Jeg går snart tom for luft.
Skipet, og de andre redningskapslene.
Vi mister oksygen.
Landingen var temmelig hard.
Det er luft i transformatoren.
Redningskapslene har bare én drakt hver.
Jeg skjønner.
Du er villig til å la mennesker dø for idealene dine.
Lewis og Mack vil prøve å deaktivere bomben. Jeg må stoppe dem.
Slapp av. Jeg dør nok av bomben før jeg rekker å kveles.
-Det var beroligende. Takk. -Da vil du iallfall ikke lide lenger.
Vi sjekket innsiden
av den atmosfæriske transformatoren mange ganger,
men vi fant ikke bomben.
Hvor gjemte dere den?
Vi gjemte gullegget i kjempens slott.
Jeg åpner døra.
Det er ikke helt lufttomt der ute. Lukker jeg den raskt, går det bra.
Jeg ville ønsket deg lykke til. Men slik tingenes tilstand er…
Så det er sånn planet X-10 lukter.
Dette er ille.
Det er et mirakel at skipet ikke falt fra hverandre.
Hvor er den andre Patty?
Jeg vet ikke. Nina tok henne.
Skipet er immobilt, men tyngdekraftgeneratoren virker.
Vi kan bruke den eller…
-Kan du få denne greia i bevegelse? -Motorene er ødelagt.
Reverserer jeg tyngdekraftgeneratorene, kan vi kanskje ta av litt, men…
Det vil holde. Før oss mot transformatoren.
Du mener vel vekk fra? Vi må ut av sprengradiusen.
Vi skal til transformatoren.
Ikke tale om. Har du gått fra vettet? Den kommer til å eksplodere.
Hold kjeft. Gjør det.
Ok. Selvsagt. Overlat det til meg.
Nina!
Takk, Mack.
Hvor kom denne fra?
Jeg var allerede iført en drakt da jeg gikk om bord i redningskapselen.
Jeg ble slått bevisstløs da jeg landet.
Jeg så nødsignalet ditt da jeg våknet.
Hvor er Lewis?
Jeg håper at han er ved transformatoren.
Her, sett deg på.
Du bør fortsette alene.
Jeg bremser deg bare.
Nei. Jeg forlater ikke et skadet besetningsmedlem.
-Det er i strid med min æreskodeks. -Ridderlighet.
Noe sånt.
Det kan faktisk være viktig.
Uansett hvor langt unna jorden vi er,
vil slike kodekser bevare mennesket i oss.
Vi er mennesker…
…til siste slutt.
Patty…
Få opp farten.
Dette burde duge.
Bra, vi har tatt av fra bakken. På vei mot transformatoren.
Så, du stoler på meg, ikke sant?
Litt.
Jeg sjekker generatoren.
Jeg trodde du var en menneskevenn.
Jeg har alltid kjempet for den svakeste.
Men jeg har villet si unnskyld.
Feiltrykkingen var min feil.
Hva?
Da jeg var skrevet ut, samlet jeg inn biomateriale fra en annen.
Jeg valgte den første tanken…
Din.
Hvordan føler du deg?
Ikke bra, men jeg kan i det minste puste.
Gi meg et øyeblikk.
Greit, jeg rekognoserer videre.
For å få tilgang til bomben, trengte jeg bio-autentifiseringen til to.
Jeg måtte skrive ut en annens øyne.
Jeg tok en ubetydelig mengde biomateriale.
Men så oppsto solerupsjonen.
Vanligvis er tankene med biomateriale beskyttet mot stråling,
men på grunn av handlingene mine, ble tanken din eksponert.
Strålingen fra erupsjonen må ha skadet geninformasjonen din
og forårsaket mutasjoner.
Så dette er din feil.
Du hater meg sikkert nå.
Før ville jeg ha revet hodet av deg, som et monster.
Men nå kan jeg takke deg.
Det er en grunn til at jeg ble skrevet ut sånn.
Og den er?
Om jeg var blitt skrevet ut normalt, hadde jeg ikke avslørt planen din.
Ingenting ville ha skjedd.
Planen din ville vært i rute.
Ditt andre jeg ville ikke eksistert.
Det stemmer. Så jeg har det bra slik det er.
Kanskje sola lagde meg sånn så jeg kunne stanse planen din.
Fint at du fant en grunn for din eksistens.
Men nå er den over.
Slutt, Patty.
Jeg vil ikke være med på dette.
Energinivået faller. Vær så snill, bare få oss dit.
Si det. Hvor er RA-bomben?
Pokker.
Det nytter ikke. Vi kaster bort tiden.
Umulig.
Fant deg.
Jeg visste du ville være ved transformatoren.
Hva gjør du her?
Du burde ikke være her. Vi blir drept begge to.
Du trenger hjelp.
Ikke til å tro.
Vi fortsetter.
Beklager at du måtte vente.
Skipet går ikke lenger.
-Hvor er Lewis og de andre? -De leter etter RA-bomben.
Vi må stanse dem.
Vi må hindre at de sjekker bønnebelgen.
Fort. Vi kan ikke senke garden før oppdraget er fullført.
Bønnebelgen…
Kjempens slott…
Gullegget…
"Jack og bønnestengelen."
Fant du noe?
Nei.
Lewis! Mack!
Nina, hva gjør du her?
Jeg har funnet ut hvor RA-bomben er gjemt.
Hvor?
I bønnebelgen. Den må være der.
Jeg går denne veien. Rop hvis dere finner den.
Greit.
Planetens organismer.
Lewis, Nina, her borte.
Det er definitivt RA-bomben.
-Vi kan ikke desarmere den. -Vi har ikke tid til å flytte den.
Vi kan bruke fallskjermen.
Fungerer det, hopper du inn i injeksjonsslangen til bønnestengelen.
Ja. Den vil skjerme oss mot strålingen.
Koblingen er skadet. Fallskjermen ble ikke utløst.
-Kan vi utløse den manuelt? -Ja.
Det er to spaker på siden som vil løsne koblingsboltene.
-Tiden er i ferd med å renne ut. -Jeg vet det. Bare litt til.
Dere to, pass opp.
Hva?
Det er Patty.
Bortkastet tid. Dere kan ikke desarmere bomben.
Det trenger vi ikke.
Dere gir oss ikke noe valg.
Faen!
Nei, du blir her hos meg.
Pass deg, Lewis!
De flytter den ut av sprengradiusen.
Du er kvikk i oppfattelsen.
Det tillater jeg ikke.
Lewis! Gikk det bra?
Ja.
-Jeg kommer til deg. -Ok.
Jeg har ikke tid til deg.
Jeg har ikke tid til deg heller.
Mack, er alt i orden med deg?
Ja, jeg tror det. Men jeg har ikke mye oksygen igjen.
Kom deg inn, nå!
Lewis, det er på tide at du gir opp.
Hva får deg til å tro det?
Du beveger deg ikke som en forsker.
Vi ble opplært for alle eventualiteter.
-Slutt med alt dette, Patty. -Det er dere som må slutte.
Beklager at du måtte vente, Lewis.
Hvorfor, Mack?
Bedre sent enn aldri.
Litt vanskelig å puste?
Planetutvikling er bare menneskelig arroganse.
Vi lar det ikke skje.
Lewis!
Burde du ikke bekymre deg for deg selv?
Nei, Patty. Slutt, vær så snill!
Dette er slutten.
For deg.
Hva?
Nei!
Mack, la oss komme oss vekk.
Gå. Jeg kommer straks.
Skynd deg!
Ta dekning, alle sammen!
Det fantes liv, selv på denne planeten midt i universet, mine kjære.
Lewis og jeg var de eneste som overlevde oppdraget.
Cellene til Lewis begynte å bryte sammen.
Han hadde det tøft.
Vi valgte å fullføre oppdraget.
Vi satte opp gravsteiner for de døde. Det var det minste vi kunne gjøre for dem.
Avskjeder kommer brått.
Hei, Kate.
Jeg visste ikke at du var her.
Bra.
Vi skal bo her sammen med alle fra nå av.
Så, ja.
Ja, det skal jeg gjøre.
Jeg er nå det eneste mennesket på planeten.
Jeg skjøt ut Bønnestengelen på en vindstille dag.
Bønnestenglene vil styre seg selv til et passende område
mens de holder passende avstand til hverandre.
De vil lande og slå rot.
Et nettverk vil bli etablert når røttene kommer i kontakt med hverandre.
Så kobler de seg til transformatoren for å få kraft
og analyserer jordsmonnet mens de vokser rett i været.
Kanskje jeg stolte for mye på min egen styrke.
Jeg var ofte fristet til å skrive ut de andre.
Biomaterialtankene var skadet, og de nedlastede minnene slettet.
Jeg ga opp idéen om å skrive dem ut på nytt.
Når jeg ser tilbake, er jeg glad jeg ikke gjorde det.
En dag oppdaget jeg organismer i en jordprøve.
Det var mitt lykkeligste øyeblikk siden jeg landet på denne planeten.
Jeg brukte tiden jeg hadde igjen på forskningen min.
Men i takt med at omformingen av planeten går framover,
ser jeg stadig mindre av livsformene.
Som Patty sa:
Organismene overlever ikke i det nye jordsmonnet.
Dette løvtaket har dekket hele kontinentet.
De andre kontinentene på planeten er urørte.
Så livsformene overlever kanskje der,
men når menneskene koloniserer og befolker planeten,
vil hele bio-sammensetningen endre seg, uten unntak.
Kanskje er disse livsformene skjebnebestemt til å dø ut.
Drivhusgassen generert av den atmosfæriske transformatoren
har varmet opp undersiden av løvtaket.
Så nå kan vann eksistere som væske.
Krateret etter transformatoren har blitt til en innsjø.
Jeg har sluppet ut alge- og planktonsubstratet i den.
Til å begynne med likte jeg regnet.
Men siden det har regnet hver dag, har det blitt en plage.
I stedet for å føle glede over å puste inn den friske luften,
føler jeg meg kortpustet.
Jeg vet ikke om det skyldes luften eller den sviktende helsen min.
Cellekjerner fra ulike dyr er lagret i den atmosfæriske transformatoren.
Jeg begynte å kultivere dem og skrive dem ut.
Jeg kommer ikke til å være her når migrantskipet ankommer planet X-10.
De kommer til å undersøke løvtaket over kontinentet,
diskutere om de skal bo her eller ikke.
Og hvis de bestemmer seg for å bosette seg her,
vil oppdraget vårt endelig være fullført.
Besetningen som gjennomfører oppdraget,
vil få spesialtillatelse til å bruke Livmoren til private formål.
Jeg har gjort forberedelser til det øyeblikket.
Inni dette kjedet er biomaterialet og de lagrede minnene
til kvinnen Lewis elsket.
Min siste plikt er å oppfylle ønskene hans.
Og det blir min siste jobb.
Lewis…
Hvordan?
Alt er blitt født på ny her, Kate.
Vi har en ny mulighet.
Tekst: Sissel Drag