TIL ALLE DEM, HVIS HJERNE NEDBRYDES FØR HJERTET
-Alt er parat. -Godt.
-Vil du have lidt vin? -Ja.
Stop! Tak.
Skål.
-Livet er en drøm, ikke sandt? -Jo.
Livet er en drøm i en drøm.
-For os. -For os.
Vi er så små
Min ven rosen
Fortalte mig det i morges
Jeg er født ved daggry
Døbt ved morgendug
Jeg var i fuldt flor
Lykkelig og forelsket
I solens stråler
Jeg lukkede mig for natten
Og vågnede gammel
Jeg var dog så smuk
Den smukkeste
Af alle blomster i haven
Vi er så små
Min ven rosen
Fortalte mig det i morges
For guden som skabte mig
bøjer jeg mig
Og jeg mærker at jeg falder
Jeg mærker at jeg falder
Mit hjerte er næsten blottet
Jeg har en fod i graven
Jeg findes ikke mere
Du forgudede mig i går
I morgen vil jeg være aske for evigt
Vi er så små
Min ven rosen
Døde i morges
Månen vågede ved mig i nat
I mine drømme så jeg Strålende og nøgen
Hendes sjæl som dansede Bag skyerne
Og smilede til mig
Tro det den som kan
Jeg har brug for håb
Ellers er jeg ingenting
Eller så lille
Som min ven rosen
Sagde til mig i går morges
Vi skal tale om sorgprocessen, betydningen af ritualer,
nyorienteringsfasen, tiden efter sorgen
og subjektive oplevelser af kontakt med afdøde.
Dagens gæster er dr. Boris Cyrulnik, neuropsykiater, forfatter og etolog,
dr. Christophe Fauré, psykiater og psykoterapeut,
Stéphane Allix, journalist, forfatter
og stifter af Instituttet for ekstraordinære oplevelser.
Fauré taler om sorgprocessen.
Sorgprocessen er en naturlig, intelligent proces,
som er medfødt hos mennesket
og en del af helingen af det traumatiske og voldsomme sår,
som døden medfører.
Den tilvejebringer, at såret heles,
og det går fra at være en ekstern, objektiv relation
til en person, man kan høre og se, tale med og omfavne,
til en subjektiv, intern relation, hvor vi aldrig mister dem.
Det, man må forstå, er, at sorgen
er det modsatte af glemsel. Det kaldes introjektion,
internaliseringen af den elskede persons nærvær for evigt.
Har en pårørende mistet nogen, og man føler sig hjælpeløs,
understreger dr. Fauré vægten af dialog:
ikke at lade noget usagt og spørge til forholdet til den afdøde,
hvordan vedkommende døde, vække minder eller sige afdødes navn.
Det hjælper den sørgendes interaktion og fremmer integreringsprocessen.
Sorgprocessen følges af ritualer. Boris Cyrulnik:
Man kan ikke lade en elsket persons lig ligge og rådne på jorden,
for denne lever i ens bevidsthed og hjerte.
Man elsker en person, som ikke er mere, og man må bisætte vedkommende.
Det har vi gjort, siden vi var neandertalere:
Man lægger liget i en meningsfuld stilling.
Man strør blomsterblade, man stiller mad til livet efter døden.
Jeg vil tro, man græder.
Hr. og fru Neandertal kunne tale. Formodentlig som man gør i dag.
Når man mister nogen, man holder af, rister man deres navne i sten.
Ved at indgravere deres navne holder vi deres minde i live.
Man lægger billeder på gravstenen, omkranser den med blomster
og holder afdøde i live i hukommelsen, selvom vi ved, at vedkommende er død.
Vi har sorgritualer...
Alle kulturer har et sorgritual.
Det forlener afdøde og os andre med værdighed,
for lod vi vore pårørendes lig rådne op på jorden,
ville vi skamme os.
Vi må grave en grav og gennemføre et socialt ritual.
Vi græder, men vi er sammen. Det giver mening til døden.
Vores første reaktion var graven som kunstværk.
Egypterne skabte kunstværker, som vi stadigvæk udgraver.
Det har betydning for menneskets universelle vilkår:
repræsentationen af døden,
ikke opfattelsen af den afdøde.
Den afdøde er et lig. Døden er spirituel.
I de vestlige samfund holdes døden på afstand,
lige som de ritualer og sociale koder,
der følger med, når nogen går bort. Hvad er formålet?
Det er forbundet med den tekniske udvikling, som har været til stor nytte.
Men i halvtredserne og tresserne blev følgerne af døden
fjernet fra hjemmet.
Forfædrenes kendskab...
...men i sidste ende har det distanceret døden fra samfundet.
Den er blevet medicinsk.
Håndteringen overlades til teknikere, eksperter.
Vi har distanceret den fra samfundet.
Lad være med det.
Tak.
Hvad skulle det være?
-Hvor er legetøjet? -For enden, til højre.
Så begynder deres hjerne at fungere igen.
Hvis de ikke bliver beroliget, bliver hjernen overbelastet.
Skanninger af hjernen viser, at den ikke længere fungerer.
De skal først beroliges.
Når det først er gjort, skal man opmuntre og hjælpe
med at finde en mening med det. Man skal tale sammen.
Ordet har en følelsesmæssig funktion.
Følelser vækkes i en samtale. Man finder mening.
Hvorfor skete det? Hvordan skal jeg komme videre?
Det er både biologisk og psykologisk.
Du skelner mellem traumatiske og sunde minder.
-Kan De uddybe det? -Det sunde minde er progressivt.
Vi forsøger at rekonstruere mindet om hændelsen.
Mindet er ikke en rejse til fortiden,
men en repræsentation af fortiden og vor opfattelse af hændelsen.
Det forandres med tiden og mellem mennesker.
Man ser ikke på det på samme måde som før.
Det er uundgåeligt, og når vi ældes,
vil vore barndomsminder ikke være lige så tydelige, som da vi var unge.
Opfattelsen af vor fortid ændrer sig.
-Fandt De det? -Mindet om fortiden ændrer sig.
Den sunde erindring udvikler sig.
Den traumatiserede erindring stivner. Den flytter sig ikke.
-Vuk? -Jeg kommer!
Er du der?
Der er du!
-Har du set min kone? -Nej, overhovedet ikke.
-Har hun været her? -Pas lidt på.
-Har hun været her? -Ikke i dag.
Hvis du ser hende, så sig, at jeg leder efter hende.
I orden. Det var godt, du kom. Jeg har fundet et par bøger til...
Til dit arbejde.
Vent lidt.
Hvad handler de om?
Om symbolisme og drømme.
-Det hænger sammen med dit arbejde. -Ja, min bog.
-Kan de bruges? -Ja, men...
Jeg må hellere finde min kone.
-Skal jeg lægge dem til side? -Ja, gør det, tak.
Jeg kommer ikke til mødet i næste uge. For meget arbejde.
Men jeg ringer til dig.
Ser jeg hende, siger jeg, at du leder efter hende.
Tak.
-Hav det godt. -Tak.
-Har De set min kone? -For enden.
Hun er der!
Hvor har du været? Jeg har ledt overalt i kvarteret.
Hvorfor gik du?
Nu går vi hjem.
Kan du lide dem?
-Hvor meget koster de? -Fem euro.
Her. Til dig.
Tak.
Kom, så går vi hjem.
Farvel.
Se dig for.
Kom.
Pas på.
Ja.
-Hvad lavede du? -Ingenting.
Hvad mener du? Du gik, lod hoveddøren stå åben,
og ingen vidste, hvor du gik hen.
Hvor var du henne?
-Jeg var på apoteket. -Nej.
Nej, det passer ikke.
Nej, det er umuligt. Jeg var derhenne.
Jeg talte med alle de ansatte.
Alle kender dig.
Alle kender dig, og ingen havde set dig.
-Du var ikke på apoteket! -Du gør mig bange.
-Nej, det er dig, der gør mig bange! -For hvad?
At du bliver væk, at du farer vild i byen,
at du bliver overfaldet af en forbryder
eller en narkohandler. Det er en farlig by.
-Nej... -Jo, det er det.
Jo, det er det, og du går bare der i ro og mag.
Det gør mig bange!
-Folk er venlige. -Nej, det er bare noget, du tror.
Men det er de ikke. De er forfærdelige!
Verden er fuld af galninge og onde mennesker.
Fuld af dem!
-Forstår du det? -Det tror jeg ikke.
-Det er sandheden. -Nej, det er det ikke.
Jeg har sagt, hvad jeg havde at sige.
Det var det hele.
-Du bliver min død. -Nej, jeg vil ikke gøre dig fortræd.
Det går over.
Jeg skal arbejde, skrive min bog.
Det er vigtigt for mig. Meget vigtigt.
Den handler om film og drømme.
Det er en vigtig bog. Jeg beder dig...
Jeg beder dig, vær nu sød.
Vær nu sød... Godt. Tak.
Ja. Er du venlig at ringe til mig?
Jeg mener det.
Tak.
Tag den, Claire.
Tag den.
Kom nu, jeg har brug for at tale med dig.
Jeg har brug for...
...at høre din stemme.
Vil du ikke nok, Claire?
Hallo? Jean-Baptiste?
Det er mig. Ja.
Går det godt?
Jeg har brug for dig.
Du ved, jeg er ved at skrive en bog, der handler om film og drømme.
Jeg har allerede fundet på en titel:
Psyke.
Du kan lide den. Det glæder mig.
Jeg har endda fundet et citat,
et fantastisk citat af Edgar Allan Poe:
"Livet er ikke blot..."
"Er livet ikke blot en drøm i en drøm?"
Det er storslået.
Jeg vil have citatet...
...i begyndelsen.
Ja, det er rigtigt.
Helt sikkert.
Jeg tror også, at film er...
Jeg mener altså film i biografen.
Det er det mest egnede og vigtigste rum,
hvis vi skal udstille vore drømme
og fortælle om dem,
for der er jo mørkt.
Man har ingen kontakt med andre.
Det er som at ligge i sin seng og drømme.
Sådan er det i en biograf.
Det er én stor drøm.
Alle film.
Ikke kun film om drømme.
Alle filme er drømme.
Ja.
Ja, sætningen jeg har skrevet
"Drømmeren er vågnet." Ja.
Jeg skal spørge min forlægger, om han kan lide den.
Jeg tror ikke, at tilskueren i biografen
ser selve drømmen.
Han ser blot nogle symboler.
Men de fleste af dem er i en tilstand...
...af kontinuerlig afslapning,
som var de...
...i en drøm.
De er fastlåste i en situation,
en vidunderlig situation...
med ting, der svæver i luften.
Symboler, som Freud sagde.
Som at havet...
...er moderen.
Men det symboliserer også...
...sex. Meget sex.
Når man drømmer om et ocean.
Gigantisk sex!
En stor sensualitet.
Det er sandt.
Indimellem...
Jeg kan ikke sige, at jeg aldrig har drømt. Jeg drømmer.
Men ikke altid, som Fellini eller Mizoguchi gjorde.
Det er rigtigt. Det er det.
Det er virkelig...
...sagens kerne.
Bravo!
Godt.
Vi tales ved.
Farvel.
Stéphane? Kan du lige komme?
Stéphane?
Har du ringet til Nathalie, mor?
-Nathalie? -Ja, Nathalie.
Din assistent, din gamle assistent.
-Har du ikke ringet til hende? -Nej, det har hun ikke.
-Har du ringet? -Nej, for...
Hun skal gøre det.
Hun har lagt to beskeder til mig.
Det gælder den neurologiske undersøgelse. Der er én tilbage.
-Nej. -Jo.
-Det er vigtigt. -Far er bekymret, og det er jeg også.
Du er psykiater. Du burde vide bedre.
Vi ringer til hende senere.
Det er bare en undersøgelse. Jeg går med dig. I orden?
I orden?
Gå ud, og se til Kiki.
Det er alle hendes piller, det er en stor cocktail.
-Dine og mors piller? -Ja. Jeg tager ikke så mange.
-Men alligevel... -Det er mest hendes.
Kiki legede med dem. Du må hellere lægge dem væk.
Prøv at se.
-De er meget stærke. Skrev mor recepten? -Nej, det var psykiateren, som...
Som hun går til? Så går hun altså til en psykiater?
Ordinerede han dem her?
Øjeblik. Hvad er der?
Hvad er der?
Hvad er der, mor?
Hvad er der?
Hvad?
Følg mig hjem. Følg mig hjem.
-Du er hjemme. -Nej, jeg vil gerne hjem.
Hvad siger du?
Se på mig. Hvad er der galt?
Jeg vil gerne hjem.
Vi er hjemme. Du er hjemme, mor.
-Ja. -Nej...
Se på mig.
Der er en mand, der følger efter mig overalt.
Hvorfor er han her?
-Hvem? Far? -Nej, nej.
-Det er far. -Nej.
Far? Går du ikke ud og ser til Kiki?
Vil du gerne med mig?
Vil du gerne det?
Giv mig din hånd. Slip mig ikke.
Kom, slip mig ikke.
Hvad er der galt?
Er alt vel?
Hvad ser du på?
Hvad er der?
-Jeg er bange. -Er du bange?
Var det dét, du sagde?
Jeg ved ikke...
Vi er...
Vi er her.
Vi er i dagligstuen.
Jeg kan ikke...
Se på mig.
Hvem er jeg?
Jeg ved det ikke.
Jeg er Stéphane.
Hvem er jeg?
Stéphane.
Mor!
Det er mig. Du kan ikke kysse mig på munden.
Går det, far?
Jeg har den dvd, du ville have.
Skal vi se den?
Mor?
Sæt dig her.
Vi observerer verden
for at forstå den
og udvikle os i den.
Med vor intelligens er vi i stand til at lave redskaber
og forstå det uendeligt små og det uendeligt store.
Nu kommer jeg, Kiki!
I over hundrede år har psykologer, biologer,
genetikere og neuroforskere
dissekeret, analyseret og målt vor verden.
Vi har opfundet computere og gået på månen.
Men selvom man skulle tro det, øges vor intelligens ikke.
Moderne forskning undersøger forskellige sider af vor intelligens.
Men ved videnskaben virkelig...
Nej, lad os ikke skabe flere problemer.
Du ved jo, der findes et meget vigtigt ord i livet:
Kærlighed.
Jeg elskede dig højt.
Jeg lagde fire beskeder til dig, men du svarede ikke.
Bliver du siddende? Jeg skal tale med far. Jeg er straks tilbage.
Ja, det er rigtigt.
Det er rigtigt.
Ja, det var...
...ikke nogen.
Nej, min kone er gået i seng. Hun sover.
Min søn.
Han er her.
Ja, det håber jeg.
Tak, min skat.
Ja, jeg...
Jeg skal være stærk.
Kan du huske hende?
Hvem er det?
-Paulette? -Tæt på.
Pauline.
Hvis mor er det?
Jeg ved det ikke.
Hvem er Pauline?
Hvis mor er det?
Det er... Hvad hedder du?
-Kiki. -Kiki.
Det var...
da vi var i Berlin. Du tog billedet.
Du tager gode billeder.
Ja, det gør du.
Er du klar over det?
Laver far mad? Hvordan klarer I jer?
Laver du mad?
Kan du sige en hel sætning?
Bare én.
Fra tid til anden.
Hvem handler ind? Er det far?
Du kan slå dig.
-Gjorde det ondt? -Hånden.
Du slog hånden!
Jeg så det.
Jeg så det!
Kan vi så få lidt ro!
Forsigtig.
Leg forsigtigt.
Du græder.
Hvorfor?
-Hvad er der sket? -Hun har det ikke godt, far.
Var det Kiki, der skræmte dig?
-Skræmte Kiki dig? -Det må du ikke sige, far.
-Kiki fik hende ikke til at græde. -Nej, men han gjorde noget.
-Han gjorde sådan her! -Han leger.
-Han leger på en måde, som... -Ja, men du må ikke blive vred.
-På en måde, som... -Hids dig ikke op, far.
Han leger, men på sådan en måde, at...
Vi sidder til bords. Vi er ikke ude på gaden.
Leg forsigtigt. Farfar og farmor er trætte.
Leg lidt mere forsigtigt.
Elskede...
Du må ikke græde.
Jeg kan ikke klare det.
Nej.
-Har du det godt? -Går det?
Ja, smil...
Ja, det er godt...
Et lille smil...
Godt, det er fint.
Det klæder dig. Det klæder dig.
Du er så sød.
Så smuk.
Hvad kan jeg gøre for dig?
Fortæl mig det.
Hvad kan jeg gøre?
Ja?
Vær...
Jeg gør det. Fortæl mig det.
-Vær her. -Være her? Men han er her jo.
Far er her. Vi er her alle tre.
-Hele familien. -Med Kiki, som larmer.
Det er godt. Det er det bedste, der findes.
Din søn. Vores søn.
Han er flot, ikke?
-Hun er meget syg. -Jeg ved det godt.
-Du har set det, så nu ved du det. -Jeg vidste det ikke.
-Sådan var hun ikke for tre uger siden. -Det er rigtigt.
Hun får det værre dag for dag.
Det er en sygdom uden behandling. Ingen piller eller medicin.
-Der findes løsninger. -Løsninger?
-Det er symptombehandling. -Nej.
Jo, det er det.
Sid ordentligt.
Det sagde psykiateren. Det er symptombehandling.
-Har I været hos en? -Ja, flere gange.
Det går ned ad bakke for hende.
Sådan her, ned ad bakke...
Hun går nedad. Konstant.
Du sagde ikke, at det blev værre.
-Hvorfor? -Fordi...
Hvorfor gøre dig bekymret?
Du har jo dit liv.
Dit liv og din søn.
Du har meget om ørerne med dit arbejde.
Men far... Du kan ikke klare det alene.
Mor skriver recepter til sig selv. Det ved jeg, at hun gør.
Desværre kender de hende på apotekerne.
Når hun går derhen, giver de hende, hvad hun vil have.
Medicin, som ikke virker.
Eller som er skadelige for hjernen.
Men I er...
Jeg følger efter hende, men det er ikke nemt.
Men jeg spurgte...
Du skal være stærk.
-Det går ikke. -Du skal være stærk.
Som jeg er nogle gange, andre gange ikke.
Jeg spurgte for ti dage siden, om du havde talt med Nathalie.
Du sagde, at det havde du, men det havde du ikke.
Ja, det havde jeg ikke.
Du siger, at du klarer det selv, men det gør du ikke.
Pauline... Hvordan har hun det?
Jeg sagde jo, at hun ligger på sygehuset.
Igen.
Ser du hende?
Når vi laver noget med Kiki eller hos sagsbehandleren.
Hendes sidste anfald for to måneder siden var meget...
...voldsomt.
Det var hårdt for Kiki.
-Det er min skyld. -Nej, det er det ikke.
Sygdomme er ikke vores skyld.
Din mors sygdom er ikke min skyld.
-Men følgevirkningerne, far. -Din kones sygdom er ikke din skyld.
Det er den slags, der sker. Det er skæbnen.
-Nej. -Jo, det er skæbnen, som huserer i byen.
Den bevæger sig omkring og slår så ned.
Den rammer. Og så kommer sygdommene.
Hvad med dig? Hvordan går det med pengene?
Det går ikke godt. De forsvinder.
-Er det rigtigt? -Jeg har aldrig haft nogen.
Det ved du jo.
-Har du ikke fundet et godt arbejde? -Jo da, men...
Jeg laver et par dokumentarer...
eller lidt redigeringsarbejde og den slags.
Men det går lige. Jeg får min understøttelse.
Jeg får mine timer, men jeg bruger pengene.
Vi er i samme båd.
-Vi er ludfattige. -Ja.
Skål! For fremtiden!
Vær ikke for hård ved Claire.
Det er kun endnu et problem.
Jeg ringer til hende,
men hun svarer aldrig.
-Det er også svært for hende. -Naturligvis.
Der er gået 20 år,
siden vi var sammen og elskede hinanden. Vi rejste overalt.
Det var en kærlighed,
som betød meget for mig.
Men nu...
er det næsten slut.
Ikke helt, men næsten slut.
Sådan er vore liv.
Helt forstyrrede.
-Ryger du stadigvæk? -Ja.
Det tager måske livet af mig.
Kan du huske de ting, jeg har døjet med?
Tager du dine piller?
-Alle sammen. -Alle sammen, hver dag.
Fire tabletter. Hver dag.
Uden dem...
-Det er for farligt. -Jeg ville dø.
Hvad med dig?
Tager du den medicin, som lægen udskrev til dig?
Jeg tager noget lignende.
Men jeg kan ikke lide det.
De er bare...
Man har ikke smerter, men det er dumt.
Dumt?
Min søn...
Vort hjem er fuld af lægemidler.
-Og misbrugere. -Netop.
Hvad med mor?
Hun er den mest...
-Den mindste af os. -Ja.
Det er rigtigt.
Vær opmærksom på, hvad hun tager. Bland ikke noget sammen.
-Det, hun tager, er enormt stærkt. -Ja, det ved jeg godt.
Jeg ved godt, at pillerne er meget stærke.
Jeg er meget forsigtig.
-Det er et liv. -Et liv.
Et liv med medicin.
Vi er i den grad...
Næsten...
slaver af medicin.
Ved du hvad?
Han sover ikke om natten.
Han er helt vanvittig.
Hvorfor det?
Han lægger papirer overalt.
Et stort rod.
Jeg forsøger at rydde op,
men det nytter ikke.
Du behøver ikke rydde op.
Det driver mig til vanvid.
Ved du, hvad jeg har tænkt mig at gøre?
-Jeg vil skrive Neuroplex ud til ham. -Nej.
-Jo. -Det må du ikke gøre.
Jo, det må jeg godt.
Det går godt, når du er her.
Du må forhøre dig hos Nathalie angående recepter.
-Du kan ikke udskrive dem længere. -Jo, det kan jeg godt.
De kender mig på apoteket.
Jeg har min autorisation som læge.
-Må jeg tage den her til Kiki? -Tag, hvad du vil.
Hvis han bliver sulten senere. Og yoghurt.
Tag noget mere.
Er du nødt til at gå?
Ja.
Hun henter ham i morgen.
Hvorfor sover I her ikke?
Ikke i aften.
Jeg henter Kiki.
-Kiki... -Ja, far?
Læg dine biler væk.
-Vi skal gå. -Nu?
Kommer du?
Er alt i orden?
Kiki og jeg går nu.
-Du går altså? -Ja.
Kan du låne mig 200?
Hæveautomaten slugte mit kort. Ret åndssvagt.
Tak.
Pas på med den medicin, som mor giver dig.
Medicinen? Tror du, at hun vil forgifte mig?
Nej da. Hun kommer ikke til at forgifte dig.
Hun...
Hun tror, at hun stadigvæk er læge og må udskrive dem.
Hun blander alt sammen.
Så hold jeres piller adskilte.
-Vær forsigtig. -Ja. Tak.
-Jeg elsker dig. -Jeg elsker også dig.
Her lugter af gas.
Her lugter af gas! Hvad har du gjort?
Gassen!
Hvad har du gjort?
-Du er sindssyg! -Det skal nok gå.
Sindssyg!
Jeg har ryddet op på dit skrivebord.
-Hvad har du? -Jeg ryddede op på dit skrivebord.
Mine papirer!
Fra mit skrivebord!
Du kaster dem i toilettet!
Det er...
Det er en katastrofe!
En total katastrofe!
Du vil slå mig ihjel.
Konstant!
Dette hjem er blevet...
Det er virkelig blevet et mareridt.
Du har ødelagt...
...mine papirer, min bog.
Alle mine papirer.
Alt det, jeg har skrevet.
Jeg kan ikke sige, at du er blevet gal.
Du er værre end det.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal hjælpe jer, far.
I er inde i en fase, hvor mor er ved at miste forstanden.
Du fik jo en blodprop.
Det var alvorligt, og det bliver kun værre for jer to.
Med tanke på al den bekymring, jeg har for mor, og...
Hun talte om et hjem,
hvor I kan have jeres ting.
Der er lejligheder
med sundhedspersonale, plejepersonale, psykologer og psykiatere.
Der er en plads til et par, til jer to.
Der er en ledig plads
om en måned eller to. Det er svært at finde en plads til to.
Men jeg... Det vil jeg ikke.
Jeg vil ikke forlade dette hus.
Vi har boet her hele vort liv.
Her har vi
vor fortid og vore ting, som minder os om vort liv.
Mit og hendes.
Vort arbejde.
Vore bøger. Alt det,
som er en del af vort liv.
Vi kan umuligt forlade det her hus.
-I kan tage jeres ting med. -Hundredvis af bøger?
Aviser, tidsskrifter...
Det er umuligt!
Vi ville skulle smide det meste væk. Jeg vil ikke smide min fortid væk.
Jeg arbejder.
-Du kan også arbejde der. -Nej, det kan jeg ikke.
Det er bare en illusion.
-Det er umuligt. -Det ved du ikke.
Jeg nægter at flytte med min kone i en lejlighed, som er en form for sygehus
for folk, som ikke er raske i hovedet.
Mor er jo ikke rask i hovedet.
Hun har det dårligt, fordi hun har en uhelbredelig sygdom,
som er alment kendt.
Der er yngre psykiatere, som er specialister i den.
Har du ringet til dem?
Ja, det har jeg. Jeg har en liste derovre.
Nathalie sagde, at det har du ikke.
Men jeg har en liste over unge psykiatere,
som er specialister i den sygdom.
Vi har talt sammen.
Sygdommen klan ikke helbredes.
Netop derfor kan I ikke klare det selv.
Sig ikke, du har talt med dem, når du ikke har gjort det.
-Jeg har ringet til dem. -For at få en liste!
En lang liste på dit skrivebord. Du har ringet, men mor har ikke set nogen.
Har du talt med en psykiater?
-Har du talt med en psykiater, mor? -Jeg har talt med en.
-Jeg vil ikke høre, hvem du har talt med. -Hold op.
-Jeg har mødt en på laboratoriet. -Hold op med at tale om mig.
Jeg har talt om det.
Alle kender sygdommen. Den er alment kendt.
Alle kender til den.
Far...
Det ville være bedre, hvis jeg...
hvis jeg var død.
Det må du ikke sige.
Det passer ikke.
Du er sammen med os.
Du lever, taler og gør fremskridt.
Du har en fortid, som du kan fortælle om.
-Nej. -Undskyld.
Jeg er frygtelig ked af det.
Det skal du ikke være, mor.
Vi forsøger blot at finde løsninger, gode løsninger.
Jeg kan ikke klare at hjælpe jer ordentligt.
Det kan jeg ikke.
Hvis mor falder...
Du kommer her aldrig, næsten aldrig.
Jo, jeg kommer, når jeg kan.
Ikke for at være led, men hvis nogen skal
på en klinik, et sygehus eller et hjem,
så er det dig.
Du har problemer, der skal løses.
Men far, jeg har forsøgt.
Hold op, hold op!
Alt er i orden.
Det er første gang, vi taler om det. Det er vigtigt.
Det er første gang, vi blotter vore sjæle.
Ja, første gang.
-Jeg er ked af det. -Det skal du ikke være, mor.
Far, når jeg...
-Jeg er ikke imod dig. -Det er ikke det.
Det er jeg ikke.
Du ville ikke være led.
Men det er ikke pænt at sige, at jeg burde indlægges på en klinik.
Det er ikke spørgsmålet. Det er det ikke.
Jeg forsøger...
Jeg kommer i foreningen. Jeg har en sagsbehandler.
Kommer jeg der ikke så ofte, er det, fordi jeg forsøger...
at få styr på mig selv.
Da jeg gik...
-Mor. -Undskyld.
For hvad dog?
Du er ikke skyld i noget.
Ikke i noget som helst.
Da I...
Da I indlagde mig på det psykiatriske hospital...
Mente I det så godt?
For dig.
I sagde ikke, at det var et bur eller et fængsel.
-Mente I det godt? -Ja, i et stykke tid.
-Kun i et stykke tid. -Hør efter, far.
Det er lige meget. Det var en psykiatrisk afdeling.
I mente det godt, og det var fint. Sidenhen...
Selvom jeg ikke...
Der skete ting og sager.
Jeg fik et holdepunkt, støtte.
Jeg kunne gøre tingene på en sund måde.
I mente det godt.
Jeg kan ikke tage mig ordentligt af jer.
Falder mor, kan du ikke få hende op. Farer hun vild, kan du ikke finde hende.
Hvis du falder...
Du fik en blodprop for tre år siden. Hvad gør mor, hvis du falder?
Ofte ved hun ikke, hvem hun er, eller hvem du eller naboen er.
-Er det ikke rigtigt? -Jeg forsøger at klare det.
Jeg har søgt hos venner,
journalister, forfattere, folk med indflydelse...
efter en mand, ikke en kvinde, for hun er for svag,
en stærk mand, som kan få hende på benene
og gå med hende på gaden.
-Har du truffet dem? -Nej, jeg har en liste med navne.
Kun navne og lister.
En liste over især en mand, som boede hos en familie,
en, som alle kender.
De siger, at han er et godt menneske.
Og hvad så?
Jeg har endda fundet en ny psykiater.
-Jeg har en liste. -Far, jeg...
Jeg bebrejder dig intet.
Det gør jeg ikke. Jeg ved, at du prøver.
Du skriver lister og ringer til folk, men der er ingen til at hjælpe jer.
Du sagde, at jeg ofte lyver for jer. Er det ikke rigtigt?
Jeg løj for ikke at bekymre jer. Nu lyver du for mig, far.
Lad være med at sige, at du ikke lyver.
Jeg ved, at du skriver lister.
Men jeg kan ikke hjælpe jer. Jeg kan knap hjælpe mig selv!
Kiki har en sagsbehandler, som siger, hvad vi må og ikke må gøre.
Jeg kan ikke hjælpe jer. Den smule, jeg kan gøre, følger du ikke op på.
Du siger, du laver lister. Det tror jeg gerne.
Jeg ønsker, at folk, som er mere kompetente end mig, skal hjælpe jer.
Vi skal få hende til at føle sig godt tilpas.
Meget godt tilpas.
Din søn og din mand elsker dig.
-Helt bestemt. -De skal nok hjælpe dig.
Far...
Jeg vil ikke...
Jeg er ikke den rette til at belære nogen.
Alle...
Jeg vil bare...
Mor er klar i hovedet i dag.
Hun er stabil.
Jeg vil bare have, at vi kan tale om det.
Du er glad for lister, så vi laver en liste med gode ideer. Kun gode ideer.
Vi skal ikke bare afvise dem alle.
Et hjem er måske en dårlig idé, far.
Men vi kan måske få nogle tips af plejepersonalet.
Vi kan forhøre os. Hvis det ikke er et hjem, så måske noget andet.
Jeg ønsker bare, at vi bliver enige om en plan.
Jeg vil gerne have, at I...
Jeg vil have, I slipper for mig.
Hvad siger du?
Selvfølgelig er det anstrengende, men vi skal da tale om det.
Gør vi ikke det, bliver det bare noget rod.
Det havde du vel også sagt til dine patienter.
Du ville have talt med dem.
Du ville sige: "Der er noget galt. Vi kan gøre sådan og ændre det og det."
Ja eller nej?
Ja.
Det kan vi også, måske på en klodset måde, for far er italiener og råber.
Og jeg er stædig.
Far?
Vi er bare klodsede. Det er vigtigt at tale sammen.
-Det skulle være... -Vi er en lille familie.
Meget lille.
-Ikke så stor. -Tre personer.
Og Kiki.
Ikke flere.
-En lille familie. -Jeg er lidt træt.
-Er du træt? -En lille smule.
-Vil du have en kop kaffe eller te? -Ja.
-Vil du have kaffe, far? -Nej tak. Lidt vand.
Lad os foregive...
...at det er normalt.
-Har du en... cigaret? -Nej?
Har i noget "værktøj"?
Vi skal bruge to eller tre stykker "værktøj".
-To eller tre? -Tag tre stykker.
Tak.
Og en crackpibe.
-Har I brug for en pind? -Tja, hvorfor ikke?
-Servietter, vand? -Nej.
-Det rækker. -Pas godt på jer selv.
Der har været mange på sprøjten.
Men stadig ikke mange.
-Hvordan har din mor det? -Tja...
-Alderdom er nederen. -Ja, absolut.
Alderdom eller heroin. Hvad skal man vælge?
Man vælger ikke.
Hun tager flere stoffer...
...end os og andre.
-Kan du klare dig uden? -Ikke så godt.
Vent lidt, drenge!
-Hej. -Skynd dig, vi lukker nu.
Giv mig noget "værktøj".
-Tak... -En hver.
-Vi skal lukke. Og en pind? -Til min ven.
-Du ved, hvordan det fungerer. -Jo, men han kommer snart.
Hvornår? Hvornår kommer han?
-Kommer han alene? -Vi er tilbage i morgen.
-I orden? Bed ham om at komme. -I orden.
Vi er her hver dag.
-Hej. -Pas godt på jer selv, drenge.
Så er det lukketid.
Mindet om filmen. Det er det næste emne.
Det kan vi anvende til at skaffe penge. Vi er filmens erindring!
Du er jo i gang med at skrive en bog.
Jeg er ved at skrive en bog.
-En bog om drømme og film. -Fantastisk!
Drømme, erindringen.
-Hvad udløser drømme? -Det er ikke det samme.
Nej, det er det ikke. Det er noget andet.
-Nej, det hænger sammen. -Det er noget helt andet.
Vil nogen have kaffe?
Det vil jeg.
Undskyld.
-Hvordan har din kone det? -Ikke godt. Slet ikke godt.
-Hvad er der? -Hvad er der galt?
Du undgår mig. Det er problemet.
Vi kan ikke tale om det her.
-Er der sket noget? -Nej.
Er du sikker?
Vi må holde en pause.
Jeg elsker dig stadigvæk. Stadigvæk.
Jeg er stadigvæk forelsket i dig.
-Virkelig. Dybt forelsket. -Det ved jeg godt. Også mig.
-Det knuser mit hjerte. -Jeg savner dig.
Din venlighed, din kærlighed.
Din ømhed.
Vi må hellere gå tilbage.
Steph!
-Må jeg komme op til dig? -Nej.
Må jeg ryge hos dig? Kom nu...
Luk mig ind, vær nu sød.
Hvis du vil have noget... Heroin? Jeg kan skaffe heroin.
Jeg kender en fyr. Han har den vildeste kvali!
Det er det bedste til at "skyde".
Jeg lover dig. Det er rent.
Det er ikke langt væk.
-Jeg kan ordne det for dig. -Jeg har ingen penge.
Når det passer dig.
Du finder mig her.
Lad mig ryge indenfor.
Hvis du skifter mening, finder du mig her.
-Kom nu! -Godt, så kom da.
Åh gud...
Hvad laver du?
Det gør ondt.
Mit hjerte...
Jeg skal lige...
-Godt. -Føles det bedre?
Ja.
-Hvad kan jeg gøre? -Ambulance...
Ring efter en ambulance.
Jeg ringer.
Stéphane.
Nul.
Seks.
Fem.
Syv.
Fire.
Syv.
Seks.
Fire.
Fem. Sådan.
Stéphane?
Det er mor.
Far er faldet. På sit kontor.
Ring...
...efter en ambulance.
Ring efter en ambulance.
Hurtigt. Kom herhen.
Det ved jeg ikke.
Kom herhen.
Han tager sig af det.
Godt.
Fryser du?
Klarer du dig?
Træk vejret.
-Jeg er i lige i nærheden. -Tak.
Jeg overlader Dem til Deres søn.
Jeg er her.
Har han det godt?
Har du det godt?
Skat?
Hvad er der?
Deres mand er gået bort.
Han kommer ikke tilbage.
Gå ind, og læg Dem.
Ring til Deres søn i morgen, i orden?
Hvor ligger hjemmet?
Jeg tror, jeg ved det.
Godt. Det siger jeg til hende. Med det samme.
Hav en god dag.
Undskyld? Er alt i orden?
Jeg har lige talt med Deres søn.
Stéphane.
Han er henrykt. Han har fundet et hjem.
Det er storartet!
Det er ikke langt herfra.
Ved Porte de Pantin.
Er det ikke godt? Det er et godt sted.
Vi skal gøre Dem klar til at flytte.
Vi skal pakke Deres ting.
Udvælge Deres tøj.
Han er henrykt.
De...
De er...
Hvem er De?
Jeg har været her flere gange
for at hjælpe Dem, lave mad og give Dem medicin.
Vi får en sludder.
Sammen.
De har fortalt om Deres barndom og Deres bedstemor.
Vi kender hinanden. Jeg har fortalt om mit liv.
Og nu
er Deres søn så glad, for jeg er her ikke hele tiden.
Det er det bedste for Dem.
Der kan De være tryg med folk, der lytter, taler med Dem
og tager sig af Dem hver dag. Det bliver godt.
Fadervor, du som er i himlene.
...og led os ikke i fristelse,
men fri os fra det onde.
Fadervor, du som er i himlene.
Helliget vorde dit navn,
komme dit rige,
ske din vilje, som i himlen således også på jorden.
Giv os i dag vort daglige brød,
og forlad os vor skyld, som også vi forlader vore skyldnere,
og led os ikke i fristelse,
men fri os fra det onde.
Amen.
Papirerne er klar i eftermiddag. Har De samlet det hele?
Jeg tager dem. Tak.
Tak.
De fleste vælger hvide blomster til kvinder.
Der er et udvalg af urner. Tag Dem god tid til at vælge.
Vi er her naturligvis for Dem.
Min mor,
min elskede mor.
De sidste måneder med dig og far var intense.
Og det var uvant for mig,
som altid gav anledning til bekymring,
at antage rollen som forælder.
Og vove at tage beslutninger i jeres sted.
Sommetider
i strid med jeres handlefrihed.
Alle drømme er korte,
og drømme i drømme er endnu kortere.
Jeg håber, at jeres søvn endelig er fredfyldt.
Vi gør, som du ønskede, mor, så ingen forstyrrer jer på jeres rejse.
Kiki, jeg selv, jeres venner og slægtninge takker dig, mor.
Mange tak for Deres tale.
Mine damer og herrer, vi vil nu vise nogle billeder
for at mindes glade stunder i den afdødes selskab.
Har farmor og farfar fået et nyt hjem?
Nej.
Det er ikke et hjem.
Hjem er for de levende.
SLUT
Oversættelse: Dorte Langberg www.firstlightmedia.com