Det här stället har gjort underverk för min själ.
När en katt blir frisk vet man att man har räddat den.
Det är världens bästa känsla, och det motiverar en att fortsätta.
Jag har alltid sökt efter en mening i livet,
nåt som var djupt uppfyllande.
Det här är en känslig katt.
Hon har nog blivit attackerad när hon har försökt komma hem.
Hon kände sig nog trakasserad eller mobbad och tyckte att hon hade fått nog.
-Kommer du hit varje dag? -Ja. Morgon och kväll.
Jag tror att första gången jag såg en kattunge på gatan och visste
att om jag inte gör nåt just då, så kommer den att dö,
det var då mitt liv började förändras.
SYROS GREKLAND
När vi kom hit började jag mata katter på gatan och lokalbefolkningen skrek åt mig.
De var inte glada åt att jag matade dem.
Jag tänkte att vi behövde göra nåt på allvar.
Jag insåg att vi behövde en fristad för katterna här.
Det handlar inte längre om dig, dina dramer, ditt ego,
och vad som sker inom dig, utan om ett annat liv.
Det är då syftet verkligen betyder nåt.
EN ORIGINAL-DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Man ser katter nästan överallt här på Syos.
De är överallt.
Runt varje sopcontainer finns det kolonier av katter…
Kattungar som behöver hjälp.
Vi hittar dem i de här kolonierna som finns överallt på ön.
Vi gick förbi igår och såg kattungen.
Med tanke på kattungens ögon kommer den nog att blir blind om vi inte gör nåt.
Är det han där?
-Ja, det är han. -Hej, sötnos.
Hej, sötnos.
Vi går fram till katten, och om den inte är vänskaplig
försöker vi vinna dess förtroende.
Ögonen ser inte bra ut.
-Han är definitivt förkyld. -Okej.
Hej, raring.
Om vi ser en sjuk katt tar vi den
och ringer en veterinär och ber om att få komma med katten.
Klar?
Han skulle få lunginflammation nästa gång det regnar.
Han skulle dö snabbt av obehandlad lunginflammation.
Det finns ungefär 25 000 invånare på Syros och uppskattningsvis 13 000 katter.
Attityden till katter här är att de är skadedjur.
De är som råttor och möss. Man vill inte ha dem.
Folk vill inte röra vid dem, och det var här jag ville kom in
och försöka förändra deras mentalitet.
Vår ö är en väldigt liten plats.
Förr hade vi inget kastreringsprogram.
SYROS VICEBORGMÄSTARE
Så vi fick en väldigt stor kattpopulation.
Jag var ingen kattperson förut.
Den första man sa var att det fanns för många.
De flesta människor älskar katter.
TAXICHAUFFÖR
Jag förstår inte varför.
Jag kom till ön för tio år sen.
Jag kände inte till situationen här.
Jag såg tusentals hemlösa katter som förökade sig okontrollerat.
VETERINÄR
En ond cirkel av födslar och dödsfall.
Vi har blivit lite kända för vårt katthärbärge,
som vi grundade för ungefär tio år sen.
Vi har cirka 20 katter som väntar på adoption.
Kom igen.
Om alla kunde få nya hem skulle vi få större möjligheter att göra mer.
Oftast har de nån sorts hälsoproblem, som de behöver hjälp med först.
Sen brukar vi få dem vaccinerade.
Sen väntar vi några veckor för att se till att de inte påverkas av vaccinationen,
och sen är de redo att lämna oss.
Adoptionsprocessen är inte så enkel,
för vi försöker få katterna adopterade internationellt.
Det är en lång process. Först hittar vi folk på Facebook.
Sen skriver de, och vi försöker ta reda på deras bakgrund och om de är lämpliga.
ATEN
Vi har skickat katter till Tyskland, Kanada, Danmark, Schweiz…
Överallt, verkligen.
Det är bökigt att få dem från Syros till Atens flygplats,
och sen därifrån vidare ut i världen.
En stor del av det vi gör är knyta an till katterna och ge dem namn.
Vi låter dem veta att de betyder nåt för oss.
Mais oui…
När vi hittade Bella visste vi ingenting om hennes näscancer.
Hon hade redan opererats och behövde hållas åtskild.
Vi trodde aldrig att hon skulle bli adopterad i och med näscancern.
Det är osannolikt att nån skulle vilja ta på sig ansvaret för en sån katt.
Hon är en speciell katt.
Hon gillar verkligen att gosa, och hon sover bredvid mig varje kväll.
Så ja, det finns nåt mellan oss.
Jag kommer från Danmark, och där har katter ett helt annat liv.
Jag har gjort ganska många olika saker. Jag började studera mode när jag var ung.
Ett tag hade jag ett företag som designade handväskor.
Det kändes bra, men nåt saknades.
Det kändes som att jag saknade ett högre syfte.
När jag var 16, på väg till skolan en dag,
så hoppade jag inte på skolbussen.
Jag kom hem i stället, som om styrd av ett slags ljus.
Jag tog mitt pass och pengar och åkte till flygplatsen Heathrow,
och tog ett flyg till New York.
Jag påbörjade en resa för att försöka förstå vad människans syfte var.
Vi träffades på hans seminarium om konsten att vara människa.
Det var nåt som fascinerade mig väldigt.
Hon hade lämnat hemmet i runt samma ålder.
Vi föll för varandra på en gång.
Vi har vuxit tillsammans, och nu har vi varit tillsammans i 27 år, tror jag.
Hej, sötnos. Kom då.
Kom, Lucas.
-Har du sett Cham Cham? -Ne.
Det här är Benji, även känd som Juju.
-Tiny. Kom igen, Tiny. -Kom, Tiny.
Är det Noogie?
-Det är Noogie. -Det är Noogie.
Det här är Mous Mous.
Han har som en liten mustasch.
Hej…
Lila är fantastisk, för på nolltid, och det här är helt sant,
så lärde hon sig namnen på alla våra 65 katter. Otroligt.
Här är Temple, Sammy, Polly, Banjo och Coco.
Där borta är Kali, Lucas, Tiny och Snowy.
Richard och Joan är 100% engagerade i katterna,
men de är ganska privata som människor.
Vi levde ett väldigt lyxigt liv i Danmark.
Och vi köpte ett hus bredvid drottningen, bredvid hennes sommarresidens.
Och prinsen av Danmark kom och joggade förbi med sina soldater.
En spelade flöjt när han joggade förbi
och vi fick en kunglig liten nick om han såg oss.
Vi reste världen runt. Vi har varit i England, i Amerika, i Kanada ett tag.
Vi letade båda två efter en plats där vi kände att vi kunde slå oss ner.
Han visste att jag letade efter nåt som kunde göra mig tillfreds med mitt liv.
Nånstans under de här åren blev min hälsa betydligt sämre.
Till slut sa min läkare, som hade skickat mig till alla specialister:
"Jag kan inte göra mer för dig."
Han fick diagnosen kronisk trötthet. Han behövde ligga ner hela tiden.
Han sa: "Kan ni inte flytta till Medelhavet och bara sitta vid havet?"
Och av en lycklig slump hamnade vi på Syros.
Det var den sämsta tidpunkten att flytta till Grekland.
Det var när krisen började 2008.
Butikerna stängde ner en efter en.
Vi nådde en punkt där vi inte hade några pengar. Inte ett rött öre.
Vid det laget hade vi investerat allt från Danmark här.
Vi hade känslan av att det här antingen var slutet på slutet,
eller slutet på början, eller början på slutet. Vi visste inte vilket.
Vi hade bara varit här i några veckor när Richard såg en kattunge i trädgården.
Vi hittade två små kattungar som gömde sig i en buske
och en av dem var riktigt sjuk.
Jag visste att jag måste ta den till en veterinär.
Veterinären trodde inte att den skulle klara sig,
men jag framhärdade, för att jag var öppen för det.
Jag satte mig varje dag och såg till att han fick sin antibiotika.
Efter att ha räddat ett liv vill du rädda fler.
Du räddade precis ett liv. Den känslan går inte att beskriva.
Joan och jag kom överens om att gränsen gick vid 20.
"Vi måste hålla det under 25, för 30 är…"
"Okej, 30 är gränsen."
"Det kan inte bli fler än 35. Vem har 35 katter?"
Nu har vi ungefär 65 katter.
Det sätter press på oss varje gång vi räddar en katt,
för det här stället är för fullt och vi behöver mer plats.
Vi behöver mer utrymme för att det inte ska vara så trångt för katterna här.
Jag var inte så kunnig när jag började.
Vi hade en kattunge som brukade sitta här med mig.
Hon drack ur nappflaska, och vi hade ett väldigt starkt band.
Jag trodde att vi hade lyckats hålla alla våra räddade katter friska.
När den första vintern kom blev hon mycket sjuk.
Jag vet inte vad som hände henne, men hon blev snabbt väldigt dålig.
Det visade sig vara vårt första utbrott av parvovirus,
vilket är dödligt för ovaccinerade katter.
Det var särskilt smärtsamt när veterinären sa
att katten hade överlevt om hon hade vaccinerats.
När man lär sig det svåra sättet, kan det drabba en hårt.
Den här kattungen som vi hittade på gatan, vi var oroliga för hans syn.
Om han blev blind skulle han vara i fara.
-Han har dåliga ögon. -Ja.
Han har nyst och hostat också, så han är definitivt förkyld.
-Ser du det röda runt tänderna? -Stackars liten…
Joan är särskilt bekymrad över den lilla kattungen.
Det har vinglat runt,
och det får Joan att känna moderskänslor för katten.
-Han kan ha svamp. -Svamp? Okej.
-Du måste nog hålla honom åtskild. -Okej.
Okej.
Vad är det med hans ögon? För det ser ganska illa ut.
-Han har kattinfluensa. -Okej.
Han måste få nåt mot loppor och fästingar,
och inom två, tre veckor måste vi vaccinera honom.
-Ja. -Kan du berätta hur gammal katten är?
Hur gammal? Han är ungefär fem månader.
-Okej. -Tack.
-Okej. -Han är liten, va?
Ja, han är liten för sin ålder. Väldigt gullig.
Joan kommer hit med en katt nästan varje vecka.
Det är fantastiskt, det är verkligen en lärdom för livet.
VETERINÄR
Hon har absolut räddat hans liv.
Det är en stor sak att inse att man inte kan rädda dem alla.
Men som de säger gör det stor skillnad för den katt som du kan rädda.
Joan slappnar inte av när det gäller katterna.
Det är hektiska dagar, sju dagar i veckan.
Jag älskar katterna, jag gosar med katterna,
men jag kan inte nog betona hur mycket det här är Joans verk.
Jag finns bara där för Joan.
Hon börjar dagen runt kvart i sju.
Hon matar katterna i det lägre härbärget, sen dem i mellanhärbärget.
Katterna i det höga härbärget.
-Kom, raring. -Katterna vid bakdörren.
Katterna bakom mellanhuset.
Hela tiden kontrollerar hon om nån katt saknas,
och om nån gör det letar hon i bergen runt husen tills hon hittar den.
När vi har varit här de senaste tio åren har Richard stöttat det jag har gjort.
Det har varit vackert att se honom jobba.
Kan vi prova bara en…?
En…
-Inte rosmarin. Lavendel? -Lavendel?
Kan vi prova en i dag?
Richard?
Jag vet inte vad jag ska säga om honom. Han älskar att vara i trädgården.
Exakt. En liten uteplats.
De kan sitta…
De är gjorda av sten och lera. Vi gjorde det här tillsammans, va?
-Precis. Vi gjorde det tillsammans. -Tillsammans.
Vi trodde att om vi startade projektet
så skulle vi få en aldrig sinande ström med människor
som skulle arbeta med katterna frivilligt,
och bo på den här vackra platsen och hjälpa katterna.
Jag minns att jag träffade Lila ute på fältet och åkte hem och sa:
"Jag träffade en ung fransk kvinna som verkade fantastisk."
Jag såg direkt att hon menade allvar,
att hon hade ett genuint intresse för katterna och ville lära sig om dem.
När jag blev klar med min master i konsthistoria
bestämde jag mig för att resa jorden runt med min pojkvän.
2020 var inget bra år för det.
Vi träffade Richard och Joan,
och vi blev omedelbart förälskade i katterna, i dem och i platsen.
Hon gav mig ansvaret att mata katterna varje kväll ute på fältet.
En vecka blev två, två veckor blev en månad,
och sen tog det aldrig slut.
Jag är fortfarande kvar fem månader senare.
Hej, Harry.
Nu är min pojkvän i Ecuador.
Jag ska åka dit och vara där i en månad eller två.,
men sen kommer jag tillbaka hit och ser vad livet ger oss.
De här katterna är vildkatter
som vi tar hand om varje dag, morgon och kväll.
Och… Alla är kastrerade.
Jag kan tillbringa 15, 30 minuter med dem.
Jag byter vatten, ger dem mat, kollar att alla har det bra,
och bara umgås med dem.
Katter älskar ju att äta mycket.
När vi började göra nåt för katterna blev allt fler allt mer involverade.
Veterinären började kastrera katter.
Lokalbefolkningen ser att väldigt lite… Att kastrera dem och ge dem mat varje dag
och vatten, kan göra otrolig skillnad för katterna.
Kom, små vänner.
Grannarna skäller på dem
för att de inte matar katterna på sin egen tomt.
De lägger maten här.
De äter så mycket…
SYROSBO
…som man ger dem.
Jag matar dem varje dag.
Vi började starta kattkaféer här på ön,
och kastrerade de katter som bodde på kattkaféerna.
Vi får inga pengar för det.
Vi tar av våra egna besparingar. Vi har inga pengar kvar.
Jag har spenderat 15 000 euro på fem år.
Det är förstås inte officiellt.
Vi har tur som har folk som veterinären Manolis Vorrisis,
som lägger ner väldigt mycket jobb
på att hjälpa vildkatter att hitta skydd.
Så hur vill du fortsätta?
Jag känner inte till det här området, men om du kallar kommer de nog.
Okej.
Det vi gör är att vi fångar, kastrerar och återbördar katterna.
Poängen är att kontrollera den stora kattpopulationen.
De här 10 katterna kommer inte att bli 50.
Det är tio katter som förblir tio katter.
-Manos, behöver du alla burar? -Jag vet inte.
Vi får vänta i tio minuter och låta katterna komma till oss.
-Okej. -Vi försöker få pojken.
Manos är en av veterinärerna vi träffade när vi kom till ön för tio år sen.
Då började vi kastrera katterna, och det gjorde verkligen stor skillnad.
Med det otroliga antal katter vi har på ön är problemet enormt.
Under en helg rycker alla in och fångar katter, tar dem till kliniken,
kastrerar dem, och nästa dag släpper vi ut dem igen.
Det är mycket hårt arbete.
Vi matar runt 100 katter varje dag.
Det går åt mycket pengar till mat, som vi försöker samla in.
Vi måste ha såna här…
-Sex. -Av de här?
-Strunta i det. -Ja?
-Okej. -Vi tar sex såna.
Okej. Tack.
Efter tio år vet jag att jag inte kan rädda dem alla,
men jag gör vad jag kan och jag vet att det jag gör spelar roll.
Också att bara hålla det här stället flytande…
Elräkningen… På vintern måste vi hålla katterna varma.
Det är ett stort ansvar och det håller mig vaken om nätterna.
Joan jobbar 16 timmar om dagen och får inget för det.
Vi ser till att volontärerna har nånstans att bo,
el, tillgång till bilen, bensin,
och tillräckligt med pengar för att äta och slippa stressa,
men man kommer inte hit för att få en tidig pension.
Det kommer aldrig att hända om man jobbar med djur,
om man inte driver nåt som inte är helt lagligt.
Jag har gummihandskar för att den här pojken som vi hittade på gatan
kan ha svamp på öronen, och det är väldigt smittsamt.
Han har en stor influensa.
Det påverkar hans näsa och mun,
och han har också dåliga ögon.
-Har han fått ett namn än? -Vi funderar på Milo.
Det vore ett bra namn för honom.
Han är väldigt tacksam för att ha räddats.
Han sov hela eftermiddagen.
Vi har redan börjat med antibiotika och ögondroppar
och han stannar i det här rummet tills vi hittar ett hem åt honom.
Förhoppningsvis går det fort, eller hur?
Vi hade tur med Bella, och fick ett adoptionserbjudande från Storbritannien.
Eftersom vi vill att de reser säkert, skickar vi alltid med en eskort.
För tillfället har vi tur som har Lila, som bara är ett otroligt fynd.
Det gör mig så lycklig, och det ger mig en känsla av mening med mitt liv.
Jag tror att hon blir väldigt glad och lycklig där.
Jag är väldigt glad för hennes skull.
Första steget är att ta henne till Aten.
Jag tar båten. Det är mindre stressigt, tror jag.
Sen tar vi ett flyg till Paris.
Sen kör jag henne till Storbritannien.
Jag tror att jag kommer att storgråta, för jag älskar henne verkligen.
Vi vill verkligen tacka dig, Helen,
för vi trodde aldrig att vi skulle hitta ett hem åt Bella.
BELLAS NYA MATTE
Vi sa att vi ville ge ett hem åt en katt som kanske hade problem
att hitta nån som ville ta dem. Det är självklart. Hon behöver ett hem.
Så, Helen, vill du se henne?
Vi har henne här bakom. Ja?
Ja, jag vill träffa henne.
-Hon gillar det. -Det gör hon. Hon älskar det verkligen.
När man ger djur kärlek får man tillbaka det många gånger om.
Precis.
Hej, Bella.
Det är sorgligt. Vissa av dem räddar vi som små kattungar
och man får en djup koppling till dem när de är så små.
Det är sorgligt, men det finns alltid en ny kattunge som väntar.
Det är så vi går vidare.
Flora!
-Hej. -Hej.
DJURSJUKSKÖTERSKA
-Ska Fofi stanna ute? -Ja, jag tror det.
De skriker väldigt högt.
De är väldigt hungriga.
Kattungarna som Flora matar, hittade nån i en soptunna.
De var tio dagar gamla.
Det var så små.
De öppnade ögonen för två dagar sen.
Ja, jag ser det.
Vad tycker du om katterna här på Syros?
Jag tror att det blir bättre.
Det var mycket värre. Vi hade ingen veterinär, inte ens en djuraffär.
Men nu jobbar vi med kliniken och med kastreringsprogrammen.
Nu jobbar jag med Manolis,
med hans matningsstationer och trädgård, och vi ger dem
en helt annan bild av hur katter faktiskt är.
Han är till stor hjälp med det här.
Den här är väldigt sömnig.
Jag är helt hypnotiserad av honom.
Hej. Hej, Milo.
Kom, raring. Herregud.
Du var så ivrig att komma ut och se världen igen.
Hej.
Hej, Milo. Ja.
-Titta på honom. -Du stannar inte länge, va?
-Titta bara. Han gör otroliga framsteg. -Herregud.
Ja, på sex dagar…
-Hans ögon är normala, va? -Det är ganska dramatiskt.
-Wow. -Verkligen dramatiskt.
Hans ögon är ett perfekt exempel på…
De såg så hemska ut när vi hittade honom.
Utan ögondropparna skulle han bara sakta, så småningom bli blind, utan behandling.
Han har gått upp i vikt också. Jag tror att det bästa han vet är att äta.
Han skulle äta konstant om vi lät honom.
Ja, du är en lycklig pojke, Milo.
Och du fick också ett adoptionserbjudande. Ja, det fick du.
-Vad tycker du om det? -Vad är det för erbjudande?
-Det är faktiskt i Holland. -Okej.
-Ja. -Bra.
Familjen har en sexårig pojke.
En sån kattunge… Han kommer att bli så glad.
Det kommer att bli bra, för han är så tillgiven.
Inte alla katter är så gosiga i hans ålder, direkt från gatan.
Vill du åka till Nederländerna?
-Vi har ett hem åt dig där. -Ja.
Du är redan på väg.
"Jag är på väg."
Hej, Bella.
Det är svårt att säga adjö.
BELLAS SISTA DAG
Jag vet att hon får all kärlek, omsorg och uppmärksamhet som hon kan drömma om.
Hon var väldigt blyg när jag kom
och hon utvecklades mycket under några få månader.
Hon är en speciell katt.
Vi har nåt mellan oss, så jag blir ledsen för att förlora henne.
Ibland har Joan svårt för att komma hit och vinka av katterna.
Det går inte att inte bli fästa vid katterna,
för vår kärlek ger dem livet tillbaka.
Det är vårt jobb.
Vårt jobb är inte att behålla dem. Det är att hjälpa dem på vägen.
Man ser dem.
Jag vet inte om ni åkte runt på ön,
men här finns många katter som inte blir jagade av folk.
Vissa kanske inte gillar det, men det är okej.
I allmänhet är Syros ett bra ställe för katterna.
Jag tror inte att v kan leva utan katterna här på Syros.
Katter är en del av vår kultur.
DEN NYFIKNA KATTEN
VI LEVER IHOP
Katten är ett stolt djur
som för oss samman med Moder Natur.
När man ser lyckliga katter…
…och ser trädgårdarna som har utformats som de har,
så är det en fröjd att skåda.
Och det är tyst överallt.
Kom då.
Katterna ger oss så mycket lycka.
Deras små ansikten, var och en med sin egen karaktär…
Deras energi fyller stället med liv, och det är vackert.
-Jag glömde trappan till taket här. -Okej.
Man skämtar om att katträddning är som maffian.
När man är inne finns det ingen väg ut.
I tio år har det legat övergivet i slutet av trädgården.
Ligger härbärget kanske tio meter bort?
Det har varit vår idealiska vision om vad som kan vara en liten fristad.
Det är så konstigt att det finns här och att det är till salu.
De här tre är mest färdiga.
De kommer att vara för frivilliga, besökare, hjälpare.
Det där blir ett litet adoptionscenter.
När vi hämtar dem från gatan är de sjuka
och man kanske inte tror att de ska överleva, men de gör det…
Att hjälpa dem att läka
och vara med under den processen och se dem blomstra och återuppstå,
det är som att man ser ljuset komma in i dem igen.
Att sen hitta ett hem åt dem
och se bilder på dem i ett hem där de är älskade
och lever livet som en katt borde leva, det är otroligt. Helt otroligt.
STORBRITANNIEN
Det är tanken på en fristad för katter på Syros
där man kan se den naturliga världen blomstra.
Inte mer än 500, Joan.
-Lova mig det. Okej, 1 000 då? -Okej, det är rimligt.
BELLA HAR DET BRA I NORFOLK I ENGLAND
HON HAR MER KÄRLEK OCH LEKSAKER ÄN HON NÅNSIN BEHÖVER
MILO KOM SÄKERT FRAM TILL HOLLAND
HANS ÖGON ÄR FRISKA OCH HAN ÄLSKAR ATT LEKA MED SIN MÄNNISKOBROR
Undertexter: Peeter Sällström Randsalu (och katten Olya)