Det dette stedet gjør for sjelen min, kan ikke måles.
Når du hjelper en katt å bli frisk, redder du den.
Det er verdens beste følelse og utrolig motiverende.
KATTERESERVAT MORGENMATING
Jeg har alltid lett etter en mening med livet, noe dypt givende.
Dette er en følsom katt.
Jeg tror hun har blitt angrepet når hun nærmet seg huset.
Hun følte seg nok mobbet og fikk nok av det.
-Kommer du hit hver dag? -Ja. Morgen og kveld.
Det var da jeg så en kattunge på gata,
og visste at om jeg ikke gjorde noe, så ville den dø.
Det endret livet mitt.
HELLAS
Da vi flyttet hit, matet jeg gatekattene, og de lokale kjeftet på meg.
De likte ikke at jeg matet dem.
Jeg tenkte at vi måtte gjøre noe.
Da slo det meg at vi måtte skape et reservat for kattene.
Når du vet at det ikke handler om deg og ditt ego,
det som foregår inni deg, men om et lite liv...
Da har man virkelig funnet meningen.
EN ORIGINAL-DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
På Syros er det katter på hvert gatehjørne.
De er overalt.
Ved hver container er det en koloni av katter.
Kattunger som trenger hjelp.
De finnes i alle koloniene over hele øya.
MED-GRUNNLEGGER
Vi gikk tilfeldigvis forbi i går og så en kattunge.
Øynene var så ille at han sannsynligvis blir blind om vi ikke gjør noe.
Er det ham?
-Ja. -Hei, vennen.
Hei, vennen.
Hvis katten ikke er trygg på folk, prøver vi å vinne tilliten dens.
Hei.
Øynene ser ille ut.
-Han er forkjølet. -Ok.
Hei, vennen.
Om vi ser en syk katt, tar vi den med til veterinær.
Klar?
Ett regnfall til, og han ville fått lungebetennelse.
Og han ville ikke overleve lenge med ubehandlet lungebetennelse.
Syros har 25 000 innbyggere og rundt 13 000 katter.
Holdningen til katter er at de er skadedyr.
De er som rotter og mus, folk liker dem ikke.
De tror de er syke, rører dem ikke, og det vil jeg gjøre noe med.
Jeg ønsker å endre holdningen deres.
Øya vår er et lite sted.
Tidligere fantes det ikke noe steriliseringsprogram.
VISEBORGERMESTER
Derfor endte vi opp med en veldig stor kattebestand.
INNBYGGER
Jeg har ikke alltid likt katter.
Den første holdningen min var at det var for mange.
Folk flest elsker katter.
DROSJESJÅFØR
Jeg vet ikke hvorfor.
Jeg kom til øya for ti år siden. Da kjente jeg ikke til situasjonen her.
Jeg så tusenvis av hjemløse katter som formerte seg ukontrollert.
VETERINÆR
Det var en ond sirkel av fødsler og død.
Vi har blitt kjent for kattereservatet…
MEDGRUNNLEGGER
…vi grunnla for ti år siden.
Vi har rundt 20 katter som venter på adopsjon.
Du, da.
Om vi finner nye hjem til dem, frigjør det plass, så vi kan hjelpe flere.
De fleste har helseproblemer vi må behandle først.
Deretter vaksinerer vi dem,
så venter vi noen uker, i tilfelle de får bivirkninger,
og så er de klare til å adopteres.
Adopsjonsprosessen er ikke bare enkel,
for vi prøver å få kattene omplassert internasjonalt.
Det er en stor prosess. Først finne folk på Facebook.
Når folk kontakter oss, sjekker vi personen, om de er godt skikket.
ATEN
Vi har sendt katter til Tyskland, Canada, Danmark, Sveits.
Alle mulige steder.
Det er en stor prosess å få dem fra Syros til Aten,
og fra flyplassen og videre ut i verden.
En viktig del av arbeidet vårt er å bli kjent med kattene, gi dem navn…
La dem føle at de betyr noe.
Da vi fant Bella, visste vi ikke at hun hadde snutekreft.
Nå er hun operert, og vi har måttet holde henne adskilt.
Vi trodde ikke noen ville adoptere henne på grunn av kreften.
Det var usannsynlig at noen ville ønske å ta til seg en syk katt.
Hun er en spesiell katt.
Hun elsker å få kos, og hun sover med meg hver kveld.
ASSISTENT
Vi har et spesielt bånd.
Jeg er fra Danmark, og der har katter et helt annet liv.
Jeg har gjort mye i livet.
Jeg studerte mote som ung,
og en stund designet jeg mine egne håndvesker.
Det var moro, men det var noe som manglet.
Jeg manglet en mening med livet.
Da jeg var 16, en dag på vei til skolen,
gikk jeg ikke på skolebussen,
men dro hjem igjen, som om et slags lys veiledet meg,
og tok pass og penger og dro til Heathrow flyplass
og hoppet på et fly til New York.
Der begynte jeg på en reise
for å prøve å forstå hva menneskets formål var.
Vi møttes på et seminar han hadde, "Kunsten å være menneske",
og det var noe som fascinerte meg dypt.
Hun hadde dratt hjemmefra på samme alder.
Vi forelsket oss umiddelbart,
så vi vokste sammen,
og nå har vi vært sammen i 27 år, tror jeg det er.
Hei, vennen. Kom igjen.
Kom, Lucas.
-Har du sett Cham Cham? -Nei.
Dette er Benji, også kalt Juju.
-Tiny. Kom igjen, Tiny. -Tiny! Kom, nå.
Er det Noogie?
-Det er Noogie. -Ja.
Dette er Mous Mous.
Han har liksom en liten bart.
Hei, du…
Lila er fantastisk, for på svært kort tid, og dette er helt sant,
lærte hun seg navnet på alle 65 kattene. Ganske utrolig.
Dette er Temple, det er Sammy, dette er Polly, det er Banjo
det er Coco.
Og Kali, Lucas, Tiny, Snowy.
Richard og Joan vier seg hundre prosent til kattene,
men de er ganske private personer.
Vi levde et luksuriøst liv i Danmark.
Vi kjøpte faktisk hus ved siden av dronningens sommerbolig.
Og prinsen av Danmark jogget forbi med soldatene sine,
en av dem spilte fløyte, og han jogget forbi
og ga oss et kongelig nikk om han så oss.
Vi reiste verden rundt. Vi har vært i England, USA, Canada.
Vi lette etter et sted vi kunne slå oss ned.
Han visste nok at jeg lette etter noe som kunne gi livet mitt hensikt.
Over årene ble helsen min betydelig svekket,
fram til legen min, etter å ha henvist meg til spesialist, sa:
"Jeg kan ikke gjøre mer for deg."
Han hadde kronisk utmattelse.
Han var konstant sliten, måtte ligge til sengs nesten hele dagen.
Han sa: "Kan du ikke flytte til et middelhavsland
og bare sitte ved vannet?"
Og ved et merkelig lykketreff havnet vi på Syros.
Tidspunktet kunne ikke vært verre.
Det var starten av krisen i Hellas, i 2008.
Butikker stengte én etter én.
Til slutt var vi tomme for penger. Vi hadde ikke et rødt øre.
Vi hadde investert alt i dette stedet,
men vi følte at enten var det slutten på slutten,
slutten på begynnelsen, eller begynnelsen på slutten.
Vi visste ikke hvilken.
Vi hadde bare vært her et par uker.
Richard kom inn og sa: "Jeg så en kattunge i hagen."
Jo da, det var to små kattunger i buskene,
og den ene var veldig syk.
Jeg visste at jeg måtte ta den med til veterinær.
Veterinæren trodde ikke kattungen ville klare seg,
men jeg nektet å gi meg, for jeg var åpen for det.
Jeg satt med ham hver dag og ga ham antibiotika.
Etter å ha reddet én, vil du bare redde flere.
Du har reddet et liv. Den følelsen kan ikke beskrives.
Joan og jeg inngikk en avtale om at 20 var nok.
"Vi må holde oss under 25, for 30 er…
Ok, 30 er grensen.
Jeg går ikke lenger enn 35. Hvem har 35 katter?"
Jeg tror vi har rundt 65 katter.
Det legger press på oss hver gang vi redder en katt,
for dette stedet er overfylt, vi trenger mer plass.
Vi trenger desperat mer plass til kattene som bor her.
Jeg kunne lite da jeg begynte.
Vi hadde en kattunge som pleide å sitte på brystet mitt.
Hun prøvde å die og trengte nærhet. Vi hadde et nært bånd.
Jeg tenkte: "De er ved god helse dette første året."
Så kom vinteren, og hun ble veldig syk.
Jeg forsto ingenting, men hun ble kjempedårlig,
og det viste seg å være et utbrudd av parvovirus,
som er dødelig for uvaksinerte katter.
Det var særlig vondt for meg at veterinæren sa:
"Katten ville ikke ha dødd om den var vaksinert."
Det kan være tøft å lære på den harde måten.
Kattungen vi fant på gata, den fremste bekymringen var synet hans.
Om han mistet synet, ville han være i fare.
-Øynene hans er veldig dårlige. -Ja.
Og han nyser og hoster, så han er helt klart forkjølet.
-Ser du det røde rundt tennene? -Stakkars liten.
Joan er særlig bekymret for denne kattungen.
Den vakler rundt på ustøe bein…
"KATT NR. 66"
…og det vekker morskjærligheten i Joan.
-Han kan ha sopp. -Sopp? Ok.
-Vi må være forsiktige. -Du må nok isolere ham.
Ja, greit.
Sånn.
Hva med øynene hans? De ser temmelig ille ut.
-Han har katteinfluensa. -Ok.
Jeg gir ham noe mot lopper og flått,
og i løpet av to-tre uker må vi vaksinere ham.
-Ja. -Kan du si hvor gammel katten er?
Han er rundt fem måneder.
-Ok. -Takk.
-Ok. -Han er liten.
-Ja, han er liten for alderen. -Veldig liten.
Joan kommer hit med en gatekatt nesten hver uke.
Det er utrolig. En livslekse.
VETERINÆR
Jeg mener…
Hun redder livet hans, bokstavelig talt.
Det er viktig å innse at du ikke kan redde alle.
Men det har alt å si for den ene katten du redder.
Joan gjør ingenting halvveis med kattene.
Det er veldig travelt, hele uka.
Jeg elsker kattene, jeg koser med dem.
Jeg kan ikke understreke nok at dette er Joans verk.
Jeg er bare en støtte for Joan.
Hun begynner dagen kvart på sju.
Først mater hun kattene på det nedre nivået,
deretter på det midterste, og til slutt det øverste.
-Kom, vennen. -Bakdørskattene.
Baksiden av huset-kattene.
Hun noterer seg om noen mangler,
og i så fall drar hun opp i åsene og leter til hun finner dem.
De ti årene vi har bodd her, har Richard støttet meg 100 %.
Det har vært vakkert å se ham jobbe.
Kan vi prøve bare én…
Én…
-Ikke rosmarin. Lavendel? -Lavendel?
Kan vi prøve en i dag?
Richard?
Hva skal jeg si om ham? Han elsker å tilbringe tid i hagen.
Ja, akkurat. En liten patio.
Og så kan de sitte…
Disse er laget med stein og gjørme. Vi laget dette sammen, ikke sant?
-Ja. Sammen. Vi gjorde det sammen. -Sammen.
Vi trodde at hvis vi startet prosjektet,
ville vi ha en endeløs strøm av frivillige som ville hjelpe kattene.
Bo på et vakkert sted og hjelpe katter.
Jeg husker at jeg møtte Lila ute, og jeg dro hjem og sa:
"Jeg møtte en ung fransk dame, hun virker veldig ålreit."
Jeg forsto fort at hun var seriøs,
at hun var genuint interessert i katter og ville lære mer.
Jeg fullførte en mastergrad i kunsthistorie
og bestemte meg for å dra jorda rundt med kjæresten min,
men 2020 var ikke et godt år til å gjøre det.
Vi traff Richard og Joan,
og vi forelsket oss umiddelbart i kattene,
i dem og i plassen.
Hun ga meg ansvaret for å mate kattene hver kveld.
Én uke ble til to, to uker ble til en måned,
og så ble jeg bare værende.
Etter fem måneder er jeg her ennå.
Hei, Harry.
Nå er kjæresten min i Ecuador.
Jeg skal besøke ham i en måned eller to,
så kommer jeg tilbake hit. Vi får se hva livet byr på.
Det er hjemløse katter,
som vi tar oss av hver dag, morgen og kveld.
Og alle er steriliserte.
Jeg tilbringer 15-30 minutter med dem.
Jeg skifter vann, mater, sjekker at alle har det bra,
og tilbringer tid med dem.
Katter elsker å spise.
Da vi begynte å hjelpe kattene, var det stadig flere som involverte seg.
Veterinæren begynte å sterilisere.
Lokalbefolkningen så at med veldig lite, sterilisering, en munnfull mat hver dag
og friskt vann, så gjør man mye for kattene.
Kom, småtasser.
Naboene kjefter på dem,
fordi de ikke mater kattene på sin egen tomt.
De setter maten rett der.
De spiser så mye…
INNBYGGER
…du gir dem.
Jeg mater dem hver dag.
Vi begynte å lage kattekafeer på øya,
og vi steriliserte kattene som bodde på kattekafeene.
Vi får ingen økonomisk støtte.
Vi bruker av vår egen lomme. Jeg har ingen penger igjen.
Jeg har brukt 15 000 euro de siste fem årene.
Ikke offisielt, selvsagt.
Vi er heldige som har folk som Manolis Vorrisis, dyrlegen,
som jobber utrettelig
for å hjelpe hjemløse katter.
Hva gjør vi videre?
Jeg kjenner ikke området, men kanskje de kommer om du lokker på dem.
-Ok. -Flora sa at kattene er…
Det vi driver med, heter "Fang, steriliser, slipp ut".
Hensikten er å stagge ukontrollert formering.
At ti katter ikke blir til femti.
De ti kattene vil forbli ti katter.
-Manos, trenger du alle burene? -Jeg vet ikke.
Vi må sette oss ned i ti minutter og vente på at kattene kommer til oss.
Få dem til å slappe av. Vi tar gutten.
Manos er en av veterinærene vi møtte,
samme måned som vi ankom øya for ti år siden.
Vi hadde begynt å sterilisere katter, og vi begynte å se resultater.
Med det store antallet katter vi har på øya, er problemet stort.
Så vi tar en helg der alle hjelper til
med å fange kattene, sterilisere dem og slippe dem ut igjen neste dag.
Det er mye hardt arbeid.
Vi mater 100 katter hver dag.
Det er en stor jobb bare å samle inn penger til kattemat.
Jeg må ta…
-Seks. -Av disse?
-Nei, glem det. -Vi har seks av dem.
Ok.
Vi har gjort dette i ti år, og jeg vet at jeg ikke kan redde alle, men
jeg gjør det jeg kan, og jeg vet at det hjelper.
Å holde dette stedet i gang og sørge for alt…
Strømregningen. Om vinteren må vi holde kattene varme.
Det er et stort ansvar, som holder meg våken om nettene.
Joan jobber 16 timer om dagen og har aldri fått en krone.
Vi sørger for å skaffe de frivillige losji,
elektrisitet, bruk av bil, bensin,
og nok penger til mat og ikke føle seg stresset,
men det er ikke et sted du kommer til for å bli førtidspensjonert.
Det vil aldri skje når du jobber med dyr, med mindre det er en mer lyssky bedrift.
Jeg bruker gummihansker, for denne lille gutten vi fant på gata,
kan ha sopp i ørene, og det er veldig smittsomt.
Han har en heftig influensa, det påvirker nesa og munnen hans,
og øynene hans er også dårlige.
Hva heter han?
"KATT NR. 66"
Vi vurderer Milo.
Det ville kle ham.
Han er veldig takknemlig for å ha blitt reddet.
Han har sovet i hele ettermiddag.
Vi har begynt med antibiotika og øyedråper,
og han vil bli i dette rommet til vi finner et hjem til ham.
Forhåpentligvis går det fort. Ikke sant?
Vi var så heldige at noen fra Storbritannia tilbød seg å adoptere Bella.
Og vi sender alltid med noen som følger kattene, så de er trygge.
For øyeblikket er vi så heldige å ha Lila, som virkelig er et funn.
Dette gjør meg lykkelig,
og det gir meg en mening med livet.
Jeg tror hun vil bli veldig lykkelig i det nye hjemmet.
Jeg er så glad for henne.
Første steg er å ta henne med til Aten.
Jeg tar båten, det er mindre stressende.
HELLAS SYROS - ATEN
Derfra tar vi flyet til Paris…
FRANKRIKE , PARIS
…og så kjører vi til Storbritannia.
STORBRITANNIA
Jeg kommer til å gråte, for jeg elsker henne virkelig.
Vi ville bare takke deg, Helen,
for vi trodde aldri vi ville finne et hjem til Bella.
Vi sa alltid at når vi skulle få ny katt…
BELLAS NYE MOR
…ville vi gi et hjem til en katt som ingen andre ville ha.
Så vi var ikke i tvil. Hun trenger et hjem.
Vil du se henne, Helen? Hun er rett bak oss.
-Det vil jeg gjerne. -Ok.
-Det liker hun. -Ja.
Hun elsker oppmerksomhet.
Og når du gir dyr kjærlighet, så får du tilbake i bøtter og spann.
Akkurat. Hei, Bella.
Det er trist, for noen av dem redder vi når de er helt små,
og man får en spesiell kontakt med dem.
Så det er trist, men det er alltid flere kattunger som venter.
Så vi må gå videre.
-Flora? Hallo! -Hallo!
ASSISTENT/VETERINÆR
-Holder Fofi seg ute? -Ja, jeg tror det.
Jøss, de klynker veldig høyt.
De er veldig sultne.
Kattungene som Flora mater, ble funnet i en søppelkasse.
De var ti dager gamle. Det er så lite.
De åpnet øynene for to dager siden.
Ja, det ser jeg.
Hva synes du om kattene her på Syros?
Det blir bedre.
Det var mye verre. Det var ingen veterinærer.
Ingen dyrebutikker.
Men nå samarbeider vi med klinikken og har et steriliseringsprogram.
Og nå jobber jeg med Manolis,
med fôringsstasjonene og hagen hans,
og vi gir folk et helt annet bilde
av hvordan katter faktisk er.
Så han hjelper oss mye.
Denne er veldig søvnig.
Jeg er helt trollbundet av ham.
Hei. Hei, Milo.
Kom, vennen. Kjære vene.
Du var så ivrig etter å se verden igjen.
Hei!
Hei, Milo. Ja da.
-Se på ham! -Du blir ikke lenge, gjør du vel?
-Men se så mye bedre han har blitt. -Kjære vene.
Ja, på seks dager…
-Øynene hans er helt fine. -Det er en dramatisk forbedring.
Øynene hans er et perfekt eksempel på.…
De så fæle ut da vi fant ham,
og uten øyedråpene ville han sakte, men sikkert
blitt blind, hvis de ikke hadde blitt behandlet.
Han har også gått opp i vekt. Det aller beste han vet, er å spise.
Han kunne spist uten stopp om vi lot ham.
Ja, du er en glad gutt, Milo.
Og du har fått et adopsjonstilbud. Ja, det har du.
-Hva synes du om det? -Hva slags adopsjonstilbud?
-Det er faktisk i Holland. -Ok, så fint.
Familien har en seks år gammel gutt.
-Og han som er kattunge. -Ja.
Han vil bli lykkelig.
Han vil passe bra hos dem, for han er sosial,
og ikke alle tidligere gatekatter på hans alder er kosete.
Vil du dra til Nederland?
-Vi har et hjem til deg der. -Ja.
Du er alt på vei.
"Jeg er på vei."
Hei, Bella.
Det er vondt å ta farvel…
BELLAS REISEDAG
…men jeg vet hun vil få all kjærligheten og omsorgen
hun aldri kunne drømt om.
Hun var veldig sky da jeg kom hit, og har kommet langt på få måneder.
Hun er en spesiell katt.
Vi har et bånd, så selvsagt blir det trist å miste henne.
Joan synes iblant det er vanskelig å bli med på avreisene.
Vi kan ikke unngå å knytte oss til kattene,
vi pleier dem jo tilbake til livet.
Det er jobben vår.
Jobben vår er ikke å beholde dem, den er å hjelpe dem videre.
Du kan se dem.
Om du har gått rundt på øya…
Det er mange katter, og de blir ikke jaget bort.
Noen liker det kanskje ikke, men det er greit.
Syros er stort sett et godt sted for katter.
Jeg tror ikke vi kan leve uten katter her på Syros.
Katter er en del av kulturen vår.
DEN NYSGJERRIGE KATTEN
VI LEVER SAMMEN
Den er et stolt dyr
som knytter oss til Moder Natur.
Når man ser kattene lykkelige,
og man ser hagene ordnet slik de er,
er det en glede i seg selv.
Og det er stillhet overalt.
Kom, nå
Kattene gir oss mye glede.
De små ansiktene, og alle er egne personligheter.
Energien deres fyller stedet med liv, og det er vakkert.
Jeg glemte å ta ut disse trinnene.
-Til taket. -Å ja.
Folk spøker med at katteredning er som en mafia.
Når du er inne, er det ingen vei ut.
I ti år har dette stått forlatt ved foten av hagen vår.
Reservatet er ti meter unna, noe sånt?
Det har vært vår ideelle visjon om en liten reservatlandsby.
Det er så merkelig at det har vært her, og nå er det til salgs.
Disse tre er de mest ferdige,
og de vil huse frivillige, besøkende, hjelpere.
Det der skal bli et lite adopsjonssenter.
Fra det øyeblikket vi finner dem, og de er kanskje syke,
man tror ikke de vil overleve, men så klarer de seg…
Å pleie dem friske, følge dem gjennom hele prosessen,
se dem blomstre, komme tilbake til livet…
Det er som om man ser lyset tennes i dem igjen.
Og så finne et hjem til dem og se bilder av dem i det nye hjemmet,
hvor de er høyt elsket og lever et godt katteliv.
Det er utrolig. Helt utrolig.
STORBRITANNIA
Meningen med kattereservatet er
at Syros skal få se den naturlige verdenen blomstre.
-Ikke mer enn 500, Joan. Lov meg det. -Greit.
-Ja vel, 1000, da. -Greit nok.
Bella lever lykkelig i Norfolk i England.
Hun har mer kjærlighet og leker enn hun vet hva hun skal gjøre med.
Milo kom vel fram til Holland.
Øynene hans er perfekte,
og han elsker å leke med menneskebroren sin.
Tekst: Marie Wisur Lofthus