Ez a hely a lelkemmel mérhetetlenül sok jót tesz.
Ha egy macskát meggyógyítasz, tudod, hogy megmentetted.
Ez a legjobb érzés a világon, és hihetetlen motiváció a folytatásra.
Mindig is kerestem egy célt az életemben,
valamit, amiben megvalósíthatom magam.
Ez egy nagyon érzékeny cica.
Bizonyára többször is megtámadták, mikor be akart menni a házba.
Most biztosan úgy érzi, hogy rászálltak,
és úgy döntött, többé nem próbálkozik.
- Naponta feljössz ide? - Igen. Reggel és este.
Amikor először megláttam egy kóbor cicát az utcán,
és tudtam, ha nem teszek valamit,
akkor az a cica meghal.
Akkor kezdett megváltozni az életem.
SZÍROSZ, GÖRÖGORSZÁG
Kezdetben előfordult, hogy etettem a macskákat az utcán,
és a helyiek rám kiabáltak. Nem örültek, hogy etetem őket.
Gondoltam, hogy ez ellen muszáj tenni valamit.
Rájöttem, hogy kell egy menhely az itteni macskáknak.
Mikor tudod, nem rólad van szó,
a drámáidról, egódról, bonyolult érzelmeidről,
hanem erről a pici életről.
Akkor nyernek értelmet a dolgok.
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Szíroszban konkrétan minden sarkon macskák vannak.
Mindenhol látod őket.
Az összes kuka mellett apró macskakolóniák élnek,
segítségre szoruló kiscicák.
Ezeken a kolóniákon szedjük össze őket,
amelyekkel tele a sziget.
Tegnap erre jártunk, és véletlenül megláttuk ezt a cicát.
A szeme állapotából tudtuk, hogy nagy valószínűséggel megvakul,
ha nem teszünk érte valamit.
Ő az?
- Igen, ő az. - Szia, kicsim!
Szia, kicsim!
Óvatosan közelítünk, és ha a macska nem barátságos,
próbáljuk elnyerni a bizalmát.
Szia!
A szemével baj van.
És meg van hűlve.
- Méghozzá nagyon. - Oké.
Szia, kicsim!
A beteg macskákat magunkkal visszük,
és azonnal felhívjuk az állatorvost, hogy bevihetjük-e.
Mehetünk?
Még egy eső, és valószínűleg tüdőgyulladást kapna.
A kezeletlen tüdőgyulladás nagyon gyorsan elvinné.
Szírosznak körülbelül 25 ezer lakosa van, és körülbelül 13 000 macska él itt.
A helybéliek egyfajta kártevőknek tartják őket.
Mint a patkányokat és az egereket.
Undorodnak tőlük, mert betegnek tűnnek,
és ez az a mentalitás, amin változtatni akartam.
A szigetünk nagyon pici.
Régen nem voltak ivartalanítási programok.
SZÍROSZ POLGÁRMESTER-HELYETTESE
Így végül nagyon elszaporodtak a macskák.
Ezelőtt nem rajongtam a macskákért.
Az volt a benyomásom, hogy túl sokan vannak.
A legtöbb ember imádja a macskákat.
TAXISOFŐR
Nem tudom, miért van így.
Tíz éve kerültem a szigetre.
Nem igazán ismertem az itteni helyzetet.
Láttam, hogy több ezer kóbor macska él és szaporodik itt
minden ellenőrzés nélkül.
ÁLLATORVOS
Születések és halálok ördögi köre volt.
Elég ismertté váltunk a macskamenhely révén,
amit körülbelül tíz éve kezdtünk el.
Jelenleg mintegy 20 macska vár örökbefogadásra.
Gyerünk!
És ha ezeket mind el tudnánk helyezni,
jutna időnk ellátni a többieket.
A legtöbbjüknek van valami betegsége.
Előbb ezen kell segítenünk.
Általában először megkapják az oltásokat,
aztán várunk pár hétig,
és figyeljük, hogy nem reagálnak-e rosszul a vakcinákra,
és utána már készen is állnak az örökbefogadásra.
Az egész procedúra azért nem könnyű,
mert nemzetközi örökbefogadásokat bonyolítunk.
Előbb meg kell keresnünk az egyéneket a Facebookon.
Ha valaki ír nekünk,
igyekszünk megismerni a hátterét, hogy alkalmas-e a feladatra.
Küldtünk már macskákat Németországba, Kanadába, Dániába, Svájcba.
Mindenhová, tényleg.
Elég bonyolult eljutni Szíroszból az athéni repülőtérre,
majd onnan a világ valamelyik távoli pontjára.
Időt szánunk arra, hogy összebarátkozzunk a macskákkal, nevet adjunk nekik.
Hogy tudják, hogy fontosak nekünk.
Amikor megtaláltuk Bellát, eleinte nem is tűnt fel,
hogy rákos orrdaganata van.
Már megműtötték, ezért elkülönítve kellett tartanunk.
Nem hittük, hogy egy ilyen betegséggel bárki örökbe fogadná.
Hogy bárki vállalná a felelősséget egy ilyen macskáért.
Bella nagyon különleges macska.
Nagyon szereti a cirógatást,
és minden este mellettem alszik.
Szóval igen, van köztünk valami.
Dániából származom, és Dániában a macskák élete teljesen más.
Nagyon változatos életem volt.
Fiatalon divatművészetet tanultam,
és egy ideig kézitáskákat terveztem a saját cégemnek.
Jó érzés volt, de valami hiányzott.
Talán a tágabb értelemben vett „értelem”.
Egy nap 16 évesen elindultam az iskolába,
és nem szálltam fel az autóbuszra,
hanem hazamentem, mintha valami fény vezérelt volna,
fogtam az útlevelemet és pénzemet, kimentem a Heathrow repülőtérre,
és elrepültem New Yorkba.
Így kezdődött az utazásom,
melynek során arra kerestem a választ, hogy mi ad értelmet az emberi létnek.
Úgy találkoztunk… Hogy szemináriumot tartott a „létezés művészetéről”,
ami természetesen teljesen lenyűgözött engem.
Nagyjából egyidősen költöztünk el otthonról.
Azonnal egymásba szerettünk,
és együtt folytattuk az utunkat,
és immár 27 éve vagyunk együtt, azt hiszem.
Szia, drágám! Gyere!
Lucas, gyere ide!
Láttad Cham Chamet?
Nem.
Ez itt Benji, aki Juju néven is ismert.
- Tiny! Gyere, Tiny! - Gyere, Tiny!
Az ott Noogie?
- Noogie az, igen. - Noogie.
Ő Mous Mous.
Olyan, mint egy kis bajusz.
Szia…
Lila fantasztikus, mert nagyon rövid idő alatt,
és ez az őszinte igazság,
mind a 65 macska nevét megtanulta, ami ámulatba ejtett.
Ők itt Temple, Sammy Polly, Banjo,
ő meg Coco.
Ott van Kali, Lucas, Tiny, Snowy.
Richard és Joan 100%-ban elkötelezett a macskák iránt,
de amúgy meglehetősen visszafogottak.
Dániában igazán fényűzően éltünk.
Vettünk egy házat a királynő közvetlen szomszédságában,
a nyári rezidenciája mellett.
És Dánia hercege
reggelente arra kocogott a katonáival,
az egyikük fújt egy pici dudát, szóval kocogtak,
és a herceg fejedelmien felénk intett, ha meglátott minket.
Beutaztuk a világot, éltünk Angliában, Amerikában,
Kanadában is egy ideig.
Mindketten kerestük a helyet, ahol úgy érezzük, hogy letelepedhetünk.
Szerintem Richard tudta, hogy keresem azt, amiben kiteljesedhet az életem.
Aztán valamelyik évben az egészségem jelentősen megromlott,
és az orvosom, aki elküldött már minden szakorvoshoz, közölte:
„Ennél többet nem tehetek önért.”
Krónikus fáradtságban szenvedett.
Folyton fáradt volt, a nap nagy részét az ágyban töltötte.
Az orvos azt mondta: „Nem tudna a Mediterrán térségbe költözni,
ahol üldögélhetne a tenger mellett?”
És egy különös véletlen folytán Szíroszban kötöttünk ki.
Rosszabbkor nem is jöhettünk volna ide.
Épp akkor kezdődött a 2008-as válság.
Sorra zártak be a boltok.
Eljutottunk arra a pontra, hogy semmi pénzünk nem volt.
Egyetlen centünk sem.
Minden dániai pénzünket befektettük a menhelybe,
de az volt az érzésünk, hogy beütött a vég vége,
vagy a kezdet vége, vagy a vég kezdete.
Nem igazán tudtuk, melyik.
Még csak pár hete voltunk itt,
mikor Richard azzal jött: „Láttam egy cicát a kertben.”
És így volt, két kiscica volt a bokorban,
ott bujkáltak, és az egyikük nagyon beteg volt,
és rögtön tudtam, be kell fognom, hogy orvoshoz vigyem.
Az állatorvos nem hitte, hogy a cica túléli,
de én nem tágítottam, mert valahogy hittem benne.
Melléültem minden egyes nap, beadtam az antibiotikumot.
Ha megmentettél egy életet, nem tudod abbahagyni.
Megmentettél egy életet. Ezt az érzést nem lehet leírni.
Joannal megállapodtunk, hogy 20-an lehetnek, pont.
„25 alatt kell tartanunk.
Mert a 30, az… Na jó, 30 a legfelső határ.”
„Nem megyek 35 fölé. Könyörgöm, kinek van 35 macskája?”
Azt hiszem, most körülbelül 65 macskánk van.
Mindig nagyon nagy a nyomás, ha idekerül egy újabb macska,
mert ez a hely egyszerűen… Már így is tele van.
És több hely kéne.
Több hely kéne, hogy ne éljenek ilyen zsúfoltságban a macskáink.
Elég tudatlanul vágtam bele az egészbe.
Volt egy kiscicánk, aki a keblemre bújt,
és szopott, és szeretetéhes volt, és nagyon hozzám nőtt.
Gondoltam: „Eltelt egy év, és mind egészségesek. Az összes cica.”
Ám az első télen ez a cica nagyon beteg lett.
Nem tudtam, mi történik, hirtelen válságosra fordult az állapota,
és kiderült, hogy kitört az első parvovírusjárvány,
ami halálos, ha a macska nincs beoltva.
Különösen az fájt, hogy az állatorvos azt mondta:
„Ha ez a cica be lett volna oltva, most is élne.”
A kemény leckék nagyon tudnak fájni.
A cicának, akit most találtunk,
először a szemét kell kikezelni.
Ha elveszíti a látását, állandó veszélyben lesz.
- Szóval nagyon rossz a szeme. - Igen.
És tüsszögött és köhögött is,
tehát biztosan megfázott.
- Látja azt a vöröset a foga körül? - Szegény picikém!
Joan különösen aggódik emiatt a cica miatt.
Olyan kis védtelenül imbolyog,
hogy Joanban ellenállhatatlanul felébredt a gondoskodási ösztön.
- Lehet, hogy gombás. - Gombás? Oké.
- Óvatosak leszünk. - Tartsák elkülönítve.
- Jó. - Oké.
Jól van.
Mi a helyzet a szemével? Szerintem elég rosszul néz ki.
- Influenzás. - Rendben.
Most adok valamit bolhák és kullancsok ellen,
de két-három héten belül be kell oltanunk.
- Értem. - George!
Meg tudja mondani, mennyi idős?
Mennyi idős? Körülbelül öt hónapos.
- Oké. - Köszönöm.
- Oké. - Kicsi, mi?
- A korához képest kicsi. - Nagyon kicsi.
Nagyon édes.
Joan majdnem minden héten idejön egy kóbor cicával.
Ez fantasztikus,
egy életre szóló lecke.
Hogy is mondjam?
Joan megmenti az életüket, abszolút.
Nehéz, mikor felismered, hogy nem mentheted meg mindegyiket.
De, ahogy mondani szokás,
amelyiket megmented, az jól tudja a különbséget.
Joan nem veszi lazán a macskák körüli teendőket.
Keményen dolgozik, heti hét napon át.
Szeretem a macskákat, sokat simogatom őket.
Nem győzöm eléggé hangsúlyozni, hogy mindez Joan munkája.
Én igazából Joan miatt vagyok itt.
A napja reggel háromnegyed hétkor kezdődik.
Megeteti a menhely alsó szintjén lakó macskákat,
aztán a középső szinten lakókat.
A felső szinten lakókat.
- Gyere! - Majd a hátsó ajtónál lévőket.
Majd a ház középső ajtajánál lévőket.
Mindig észreveszi, ha egy is hiányzik,
és ha igen, addig barangol a domboldalon,
míg megtalálja őket.
Tíz éve, mióta itt élünk,
Richard maximálisan támogat mindenben.
Gyönyörű volt látni, hogy dolgozik.
Megpróbálhatnánk egyet…
Egy…
- Nem rozmaring. Levendula? - Levendula?
Megpróbálhatnánk egyet ma?
Richard?
Nem tudom, mit mondhatnék róla.
Imád lent ücsörögni a kertben.
Pontosan. Egy kis terasz.
És ülhetnének…
Ezek kőből és sárból készültek.
Együtt csináltuk, igaz?
- Pontosan. - Együtt.
Együtt. Együtt csináltuk.
Hisszük, hogy egy ilyen projekthez
özönleni fognak az emberek, tudod,
aki önkénteskedni akarnak, jót tenni a cicákkal.
És ezen a gyönyörű helyen lehetnek, miközben segítenek.
Emlékszem, mikor összefutottam Lilával a mezőben,
és otthon elújságoltam:
„Megismerkedtem egy francia lánnyal, fantasztikusnak tűnik.”
Rögtön láttam, hogy Lila komoly,
és őszintén érdeklik a macskák, és szeretne többet tudni róluk.
Mikor meglett a mesterim művészettörténetből,
úgy döntöttem, hogy a barátommal beutazom a világot,
de 2020-ban ez nem bizonyult túl jó döntésnek.
Megismertük Richardot és Joant,
és azonnal beleszerettünk a macskákba,
a tulajdonosokba, a helybe.
Joan rám bízta, hogy etessem meg a macskákat minden este a mezőben.
Egy hétből kettő lett, két hétből egy hónap,
és soha nem lett vége.
Most is itt vagyok, öt hónappal később.
Szia, Harry!
És a barátom most Ecuadorban van.
Egy-két hónapra csatlakozom hozzá,
aztán visszajövök ide, és meglátjuk, mit hoz az élet.
Ezek itt kóbor macskák,
akiket naponta kétszer ellátunk, reggel és este.
És mind sterilizáltak.
Úgy 15-30 percet töltök velük.
Friss vizet kapnak, ételt, megnézem, hogy mind jól vannak-e,
és egy kicsit velük vagyok.
Tudod, hogy a macskák imádnak sokat enni.
Ahogy elkezdtünk dolgozni a cicákkal,
egyre többen vettek részt a munkában, és az orvos elkezdte az ivartalanítást.
A helyiek látják, hogy kevés kell…
Vagyis elég az ivartalanítás, a napi egyszeri rendes étel, egy kis friss víz…
Ez már rengeteget segít a macskákon.
Gyertek, kicsikék!
A szomszédok szidják őket,
mert nem a saját helyükön etetik a macskákat.
Itt hagyják az ételt.
Annyit esznek…
SZÍROSZI LAKOS
amennyit adsz.
Minden egyes nap megetetem őket.
Létrehoztunk a szigeten néhány macskás kávézót,
és ivartalanítottuk a kávézókban élő macskákat.
Meg kell mondanom, hogy nem kapunk támogatást.
A saját pénzünkből csináljuk. De már nem maradt semmi pénzünk.
15 000 eurót költöttem erre az elmúlt öt évben.
Ezt persze csak magunk közt mondom.
Szerencsénk van az olyan emberekkel, mint Manolis Vorrisis, az állatorvos,
aki mindent megtesz azért,
hogy a kóbor macskáknak menedéket találjanak.
Hogy akarod csinálni?
Hát, nem ismerem a terepet,
de szerintem, ha hívod őket, idejönnek.
- Jó. - Flora szerint ezek a cicák…
„Befog, ivartalanít, visszaenged.” Ez a hivatalos neve annak, amit csinálunk.
És a célja, hogy megfékezzük a macskák túlszaporodását.
Ebből a tíz macskából nem lesz 50.
Ez a tíz macska tíz macska marad.
- Manos, kell az összes ketrec? - Nem tudom.
Nyugton kell maradnunk tíz percig, hogy a macskák idejöjjenek.
- Jó. - És lenyugodjanak. Idecsaljuk a kisfiút.
Manos kitűnő állatorvos,
és már az ideköltözésünk napján összeismerkedtünk.
Aztán elkezdtük az ivartalanításokat,
aminek rögtön látni lehetett az eredményét.
Mivel a szigeten hihetetlenül sok macska él, a probléma óriási.
Kijelölünk egy hétvégét, amikor mindenki ráér,
a befogott macskákat a klinikán sterilizáljuk,
majd másnap ugyanitt elengedjük őket.
Szóval a BIV nagyon kemény munka.
Naponta 100 macskát etetünk meg.
Ez rengeteg táp, muszáj próbálkoznunk az adománygyűjtéssel.
Ezt elviszem Snowynak.
- Hat. - Ebből?
- Hagyd csak! - Igen?
- Oké. - Szóval ebből hat kell.
Rendben.
Tíz év alatt rájöttem, hogy nem menthetem meg az összeset, de…
megteszem, amit lehet, és tudom, hogy ezzel segítek.
Nyilván ahhoz, hogy működjünk, a helyet fenn kell tartani…
Villanyszámla, tudod?
Télen a macskáknak meleg kell.
Szóval óriási felelősség, és sok álmatlan éjszakám van miatta.
Joan napi 16 órát dolgozik, soha nem kapott egyetlen centet se.
Az önkénteseknek szállást biztosítunk,
villanyt, autót, benzint,
és elegendő pénzt, amiből stresszmentesen futja az étkezésre.
De nem neked való ez a hely, ha korai nyugdíjba vonulást keresel.
Ha állatokról van szó, az ilyesmi sosem működik,
legalábbis akkor, ha tisztességesen csinálod.
Gumikesztyű van rajtam,
mert a kiscicának, akit az utcán találtunk, fülgombája lehet,
és az egy nagyon fertőző betegség.
Súlyos influenzája van.
Attól ilyen az orra és a szája,
ráadásul a szeme is rossz.
- Van már neve? - A Milo néven gondolkodunk.
Az remekül illene hozzá.
Nagyon hálás, hogy idehoztuk.
Egész délután aludt.
Már kapja az antibiotikumot és a szemcseppet,
és itt fog lakni ebben a szobában, míg otthont nem találunk neki.
Amire remélhetőleg gyorsan sor kerül, igaz?
Bellával nagy szerencsénk volt,
örökbefogadási ajánlatot kapott Angliából.
És hogy biztonságban utazzanak, valaki mindig elkíséri a cicákat.
Jelenleg az a szerencsénk, hogy Lilát utunkba terelte a véletlen.
Ilyenkor örül a szívem,
és érzem, hogy van értelme az életemnek.
Szerintem annyira boldog és elégedett abban a házikóban.
Nagyon örülök neki.
Az első lépés, hogy elvisszük Athénba.
Hajóval megyek.
Az kevésbé stresszes, azt hiszem.
Aztán elrepülünk Párizsba,
majd átkocsikázunk Angliába.
Azt hiszem, kisírom az összes könnyemet, mert nagyon szeretem.
Szóval, Helen, csak szeretnénk megköszönni,
mert nem hittük, hogy valaha is otthont találunk Bellának.
Az előző macskánk után mindig mondtuk,
hogy olyan macskát akarunk befogadni, aki problémás,
akit senki nem akar.
Ennyire egyszerű. Bellának otthon kell.
Helen, akarod látni egy pillanatra?
Itt van mögöttünk. Igen?
- Persze, hogy akarom. - Oké.
- Ezt nagyon élvezi. - Igen.
Nagyon szereti a figyelmet.
Ez az, adsz egy kis szeretetet,
és az ezerszeresét kapod vissza.
Pontosan.
Szia, Bella!
Szomorú, mert sokszor kiscicákként kerülnek hozzánk,
és a picikkel nagyon szoros kapcsolat szokott kialakulni.
Szóval nagyon szomorú, de mindig vár egy másik kiscica.
Így tudunk továbblépni rajta.
Flora?
- Helló! - Helló!
- Fofi kint marad? - Igen, azt hiszem.
Hűha, nagyon hangosan sírnak.
Nagyon éhesek.
A cicákat, akiket Flora etet, egy kukában találta valaki.
Tíznaposak voltak.
Ez olyan pici.
Két napja nyílt ki a szemük.
Igen, látom már.
És mit gondolsz a macskákról Szíroszon?
Szerintem kezd javulni a helyzet.
Régen sokkal rosszabb volt, nem volt állatorvos.
Még egy… kisállatbolt sem volt.
De most zajlik a munka a klinikán, beindult a sterilizálási program.
És most Manolisszal dolgozom
az etetési pontjainál és a kertjében,
és az emberek immár teljesen más képet kapnak arról,
hogy milyenek a macskák valójában.
Szóval ő rengeteget segít ebben.
Ez a picike nagyon álmos.
Teljesen meghipnotizált.
Helló! Szia, Milo!
Gyere, kicsim! Egek!
Látom, alig vártad, hogy újra láthasd a világot.
Szia!
- Szia, Milo! Ez az. - Nézz csak rá!
- Nem maradsz sokáig, ugye? - Nem.
- De nézz csak rá! Rengeteget javult. - Istenem!
Igen, hat nap alatt…
- A szeme ismét normális, nem? - Ez elég drámai.
- Hűha! - Tényleg drámai javulás.
A szeme egy tökéletes példa…
Mert szörnyen nézett ki, amikor megtaláltuk,
és a szemcseppek nélkül lassan, tudod,
valószínűleg megvakult volna, ha nem kezeljük.
Hízott is egy picit.
Szerintem a világon a legjobban az evést imádja.
Soha nem hagyná abba, ha lehetne.
Igen, de boldog kisfiú vagy, Milo!
És van egy örökbefogadási ajánlatod is.
Bizony ám.
- Mit gondolsz róla? - Mi ez az örökbefogadási ajánlat?
- Hollandiából kaptuk. - Oké.
- Igen. - Jó.
A befogadó családban van egy hatéves fiú.
- Egy ilyen cicával… - Ezért… Igen.
Nagyon boldog lesz.
Remek párosítás lesz, mert Milo olyan barátságos,
és nem minden kiscica ilyen kedves, aki épp csak becsöppent az utcáról.
Akarsz Hollandiába menni?
- Van egy otthonunk számodra. - Igen.
Már mész is.
„Megyek már.”
Szia, Bella!
Nehéz elbúcsúzni,
de tudom, hogy ott megkapja azt a szeretetet és törődést,
amiről soha nem is álmodott.
Nagyon félénk volt, mikor idekerültem,
és rengeteget fejlődött az elmúlt pár hónapban.
Nagyon különleges macska.
Van valami köztünk, szóval,
nagyon szomorú vagyok, hogy elveszítem.
Joan számára sokszor túl fájdalmasak ezek a búcsúk.
Nem tudunk nem kötődni a macskákhoz,
miután visszaszeretgettük őket az életbe.
Ilyen a munkánk.
Nem az a dolgunk, hogy megtartsuk őket, hanem hogy segítsünk rajtuk.
Lehet látni őket.
Nem tudom, ha bejárják a szigetet,
látni fogják, hogy sok macska van,
akiket az emberek nem kergetnek el.
Egyeseknek ez nem tetszik, de az nem számít.
Nagy általánosságban Szírosz jó hely a macskáknak.
Azt hiszem, itt, Szíroszon, nem élhetünk a macskák nélkül.
A macskák hozzátartoznak a kultúránkhoz.
A KÍVÁNCSI MACSKA
EGYÜTT ÉLÜNK
A macska egy méltóságos állat,
amely összeköt minket az anyatermészettel.
Elnézni a boldog macskákat,
és a nekik kialakított kerteket,
önmagában is gyönyörűség.
És mindenhol csend uralkodik.
Gyerünk!
A macskák annyi örömet szereznek nekünk.
A kis pofijuk, a különleges személyiségük.
Az energiájuk megtölti élettel ezt a helyet, és ez gyönyörű.
Elfelejtettem kivenni ezeket a lépcsőket.
- A tetőre. - Oké.
Van egy vicc, hogy a macskamentés olyan, mint a maffia.
Ha egyszer benne vagy, nincs kiút.
Ez a hely tíz éve parlagon hever a kertünk alatt.
A menhely úgy tíz méterre lehet.
Éppen ilyennek képzeltük
a mi kis ideális menedékfalvunkat.
Annyira fura, hogy itt van, ráadásul eladó.
Ez a három, ami már szinte teljesen kész,
az önkénteseké lesz, a látogatóké, segítőké.
Az egy apró örökbefogadási központ lesz.
Attól kezdve, hogy idehozzuk őket az utcáról, és betegek,
és némelyikről azt hiszed, nem éli túl, de mégis túléli…
Segítesz a gyógyulásukban, végigcsinálod a procedúrát,
és látod, ahogy életre kelnek.
Szinte látod, ahogy újra visszatér beléjük az élet.
Aztán otthont találsz nekik,
és látod őket az új otthonukban,
ahol rengeteg szeretetet kapnak,
és macskához méltóan élhetnek…
És ez teljesen hihetetlen.
EGYESÜLT KIRÁLYSÁG
Az ötlet egy menedékfalu a macskáknak, Szírosznak,
ahol szabadon virulhat a természet.
Legfeljebb 500, Joan.
- Ígérd meg! Maximum… - Jó.
- Legyen 1000? - Az korrekt.
Rendben.
Bella boldogan él Angliában.
Imádják, és annyi a játéka, hogy nem tud mit kezdeni vele.
Milo jól megérkezett Hollandiába.
A szeme tökéletesen meggyógyult,
és imád emberi testvérével játszani.
A feliratot fordította: Györfi Rita