Ne može se izmjeriti koliko ovo mjesto pomaže mojem duhu.
Kad pomognete mački da ozdravi, znate da ste je spasili.
To je najbolji osjećaj na svijetu i nevjerojatno motivira.
Uvijek sam tražila takvu svrhu u životu,
nešto što me zaista ispunjavalo.
Ovo je osjetljiva mačka.
Mislim da su je napali više puta kad se htjela vratiti u kuću.
Mislim da se osjeća zlostavljanom.
Odlučila je da je to više ne zanima.
-Dolazite ovamo svaki dan? -Da. Jutro i večer.
Kad sam prvi put vidjela mačića na ulici,
znala sam da moram učiniti nešto
ili će mačić umrijeti.
Tad mi se život počeo mijenjati.
SIROS, GRČKA
Kad smo stigli,
hranila sam mačke na ulici, a lokalci su vikali na mene.
Mislim da im nije bilo drago što ih hranim.
Mislila sam da moramo poduzeti nešto.
Shvatila sam da trebamo sklonište za mačke.
Kad znaš da nije riječ o tebi, tvojim dramama, tvom egu,
onomu što se događa u tebi, nego da je riječ o tom životu,
tada otkriješ značenje te svrhe.
ORIGINALNA NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
Na Sirosu na svom uglu možete vidjeti mačke.
Vidite ih posvuda.
Oko svakog su kontejnera male kolonije mačaka,
mačići koji trebaju pomoć.
Nađemo ih u tim kolonijama
koje su posvuda na otoku.
Jučer smo slučajno prošle i vidjele mačića.
Oči su mu bile u takvom stanju
da smo znale kako će oslijepiti ako mu ne pomognemo.
Je li to on?
-Da, to je on. -Bok, dušo.
Bok, dušo.
Ako mačka nije pitoma, pokušat ćemo zadobiti povjerenje.
Hej.
Oči su mu jako loše.
Prehlađen je.
-Sigurno je prehlađen. -Dobro.
Bok, dušo.
Ako vidimo bolesnu mačku, spasit ćemo je.
Nazvat ćemo veterinara. „Možemo li dovesti mačku?”
Spremna?
Jedna kiša i vjerojatno bi dobio upalu pluća.
Ako se upala pluća ne liječi, u kratkom će roku umrijeti.
Na Sirosu živi otprilike 25 000 stanovnika i možda 13 000 mačaka.
Ovdje smatraju da su mačke štetočine.
One su poput štakora i miševa, ne žele ih.
Misle da su bolesne. Ne žele ih dirati. Mi želimo promijeniti taj mentalitet.
Naš je otok malo mjesto.
Nekoć nije bilo programa kastracije.
ZAMJENIK GRADONAČELNIKA
Tako nam je mačja populacija jako narasla.
Prije nisam voljela mačke.
Prvo sam mislila da ih je previše.
Većina ljudi voli mačke.
VOZAČ TAKSIJA
Ne znam zašto je to tako.
Došao sam prije deset godina.
Nisam znao kakva je situacija.
Vidio sam tisuće mačaka lutalica koje su se nekontrolirano razmnožavale.
VETERINAR
Začarani krug rađanja i umiranja.
Postali smo poznati po ovom skloništu za mačke
koji smo pokrenuli prije desetak godina.
Imamo 20-ak mačaka koje čekaju na udomljavanje.
Hajde.
Kada bismo ih sve poslali u nove domove,
imali bismo mjesta za nove mačke.
Uglavnom dođu bolesne.
Prvo im moramo pomoći.
Zatim ih obično cijepimo, a onda čekamo nekoliko tjedana
da vidimo imaju li nuspojava od cijepljenja.
Onda su spremne za udomljavanje.
Postupak udomljavanja nije jednostavan
jer pokušavamo međunarodno udomiti mačke.
Proces je težak.
Prvo tražimo ljude na Facebooku.
Onda nam ljudi pišu,
a mi pokušavamo doznati nešto o njima. Jesu li prikladni udomitelji?
Mačke smo poslali u Njemačku, Kanadu, Dansku, Švicarsku.
Zapravo, posvuda.
Teško ih je prebaciti sa Sirosa do zračne luke u Ateni,
pa do zračne luke do odredišta.
Velik dio našeg posla je povezivanje s mačkama.
Dajemo im imena.
Dajemo im do znanja da su nam važne.
Kad smo našli Bellu, isprva nismo znali
da ima rak na nosu.
Već je operirana i morali smo je odvojiti.
Mislili smo da zbog raka na nosu nema šanse da je netko udomi.
Malo je vjerojatno
da će netko preuzeti odgovornost za takvu mačku.
Ona je posebna mačka.
Uživa u maženju,
i svake noći spava pokraj mene.
Da, postoji nešto između nas.
Ja sam iz Danske, a u Danskoj mačke žive posve drukčije.
Svašta sam doživjela u životu.
Studirala sam modu kad sam bila jako mlada.
Imala sam vlastitu tvrtku koja je dizajnirala torbice.
Bilo je sjajno, ali nešto je nedostajalo.
Kao da mi je nedostajao viši cilj.
Kad sam imao 16 godina, jedan sam dan išao u školu.
Nisam ušao u autobus za školu,
nego sam se vratio kući kao da me nešto vodilo.
Uzeo sam putovnicu i novac te otišao u zračnu luku Heathrow.
Odletio sam u New York.
Krenuo sam na putovanje
kako bih shvatio koja je svrha ljudskoga života.
Upoznali smo se na seminaru Kako biti čovjek.
To me duboko fasciniralo.
Otišla je od kuće kad i ja.
Odmah smo se zaljubili
i tako smo zajedno rasli.
Mislim da smo zajedno već 27 godina.
Bok, dušo. Hajde.
Lucase, dođi.
-Jesi li vidjela Cham Cham? -Nisam.
Ovo je Benji, poznat i kao Juju.
-Tiny, hajde. -Tiny, dođi.
Je li to Noogie?
-Noogie, da. -To je Noogie.
Ovo je Mous Mous.
Kao da ima brčiće.
Hej!
Lila je čudesna. U rekordnom je roku…
Ovo je istina.
Znala je imena svih 65 mačaka. Zadivila me.
Ovo je Temple, ovo je Sammy, ovo je Polly, ovo je Banjo.
Ovo je Coco.
Tu su Kali, Lucas, Tiny, Snowy.
Richard i Joan apsolutno su posvećeni mačkama,
ali čuvaju svoju privatnost.
Živjeli smo luksuzno u Danskoj.
Kupili smo kuću blizu kraljice,
blizu njezine ljetne rezidencije.
Danski princ
ujutro je trčao sa svojim vojnicima.
Jedan je svirao frulu, on je protrčao.
Dao nam je diskretni, kraljevski znak ako nas je vidio.
Obišli smo svijet.
Bili smo u Engleskoj, u Americi,
neko vrijeme i u Kanadi.
Oboje smo samo tražili mjesto gdje bismo se mogli skrasiti.
Mislim da je znao da tražim nešto
u čemu ću se osjećati ispunjeno.
Tih se godina pogoršalo moje zdravstveno stanje,
i to do te mjere da je moj liječnik rekao, nakon što me slao specijalistima:
„Ne mogu vam više nikako pomoći.”
Dijagnosticiran mu je kronični umor. Stalno je bio umoran. Većinom je ležao.
Rekao je: „Zar ne možete živjeti na Mediteranu
i samo sjediti uz more?”
I tako smo čudnom slučajnošću došli na Siros.
Nismo mogli odabrati gori trenutak.
Tada je kriza počela 2008.
Trgovine su se zatvarale.
Došli smo do točke kad nismo imali novca.
Hoću reći, ni novčića.
Do tada smo u sklonište uložili sve što smo imali.
Osjećali smo da je ovo kraj kraja,
kraj početka ili početak kraja.
Nismo znali što je.
Bili smo ovdje nekoliko tjedana.
Richard je ušao i rekao: „Mislim da je u vrtu mačić.”
Naravno, u grmu su bila dva mačića,
skrivala se u grmlju.
Jedan je bio jako bolestan.
Znala sam da ga moram odvesti veterinaru.
Veterinar je rekao da misli kako neće preživjeti,
ali ja sam ustrajala jer sam bila otvorena prema tome.
Svaki sam dan sjela, davala sam mu antibiotike.
Kada spasiš jedan život, želiš spasiti drugi.
Upravo si spasio život. Taj osjećaj se može opisati.
Joan i ja dogovorili smo se da je 20 granica.
„Ne smijemo imati više od 25 mačaka
jer 30 je…
Dobro, 30 je granica.
Više od 35 ne ide.
Tko ima 35 mačaka?”
Sad imamo oko 65 mačaka.
Pod pritiskom smo svaki put kad spasimo mačku
jer je ovdje…
Prevelika je gužva. Trebamo više prostora.
Očajnički trebamo više prostora da ne bude tako skučeno mačkama
koje ovdje žive.
Kad sam počela, nisam znala mnogo.
Imala smo mačkicu koji je sjedila na meni.
Sisala je i trebala mnogo pažnje. Jako sam se povezala s njom.
Mislila sam da su svi zdravi prve godine, da su sve mačke koje spasimo zdrave.
Prve se zime jako razboljela.
Nisam znala što joj se dogodilo, samo je potonula.
Imali smo prvu epidemiju parvovirusa
koji je smrtonosan ako se mačke ne cijepe.
Bilo mi je posebno bolno jer je veterinar rekao:
„Da se ova mačka cijepila, ne bi umrla.”
Kad naučiš na teži način, katkada te jako pogodi.
Mačiću kojega smo našli na ulici
prvo ćemo liječiti oči.
Ako oslijepi, bit će u opasnosti.
-Oči su mu jako loše. -Da.
Kihao je i kašljao.
Sigurno je prehlađen.
-Vidiš ovo crvenilo oko zuba? -Jadan mali.
Joan je posebno zabrinuta zbog tog mačića.
Na klimavim je nogama.
To u Joan budi majčinsku ljubav prema mački.
-Možda ima gljivice. -Gljivice? Dobro.
-Moramo biti oprezni. -Moraš ga odvojiti.
-Da. -Da, dobro.
U redu.
Kakve su mu oči? Izgledaju mi jako loše.
-Ima mačju gripu. -Dobro.
Moram staviti nešto protiv buha i krpelja,
a moramo ga cijepiti u sljedeća dva ili tri tjedna.
-Da. -Možete li nam reći koliko je star?
Koliko je star? Ima oko pet mjeseci.
-Dobro. -Hvala.
-Dobro. -Malen je, ha?
-Da, jest. Za svoju dob. -Veoma je malen.
Jako je sladak.
Joan svaki tjedan dođe s nekom lutalicom.
Čudesna je.
To je lekcija kako se živi.
Kako da to kažem?
Spasila mu je život. U to nema sumnje.
Važno je shvatiti da ih ne možeš sve spasiti.
Ali, kao što kažu,
ako spasiš život jednoj mački, to je važno.
Joan s mačkama radi ozbiljno.
Svaki je dan užurban, i tako cijeli tjedan.
Volim mačke, mazim ih.
Ne mogu dovoljno naglasiti koliko je za ovo zaslužna Joan.
Znate, ja sam tu da joj pomognem.
Dan joj počinje u 6.45 h.
Hrani mačke iz donjeg skloništa.
Zatim mačke iz sredine skloništa.
Pa mačke na vrhu.
-Hajde, dušo. -Mačke iza kuće.
Mačke iza kuće u sredini.
Stalno bilježi nedostaje li netko.
Ako netko nedostaje, kreće u brda i okolicu dok ih ne nađe.
Ovdje smo posljednjih deset godina. Richard me podupire u svemu.
Lijepo je vidjeti ga kako radi.
Možemo li pokušati samo s jednom…
Jednom…
-Ne ružmarinom. Lavandom? -Lavandom?
Možemo li tako danas?
Richard?
Ne znam što reći o njemu. Voli provoditi vrijeme u vrtu.
Točno tako. Mala terasa.
I mogu sjediti…
Rade se od kamena i blata. To ćemo zajedno raditi, zar ne?
-Točno. Zajedno. Zajedno ćemo. -Zajedno.
Vjerujemo, ako pokrenemo ovakav projekt,
da će nam se slijevati ljudi
koji žele pomagati mačkama.
Živjeti na ovome divnome mjestu i pomagati mačkama.
Sjećam se da sam Lilu upoznao na polju. Vratio sam se kući i rekao:
„Upoznao sam mladu Francuskinju i čini mi se da je sjajna.”
Ubrzo sam znala da je jako ozbiljna
i da je istinski zanimaju mačke,
da želi učiti o njima.
Diplomirala sam povijest umjetnosti.
Odlučila sam putovati svijetom sa svojim dečkom.
Godina 2020. nije bila prava godina za to.
Upoznali smo Richarda i Joan.
Odmah smo se zaljubili u mačke,
u njih, u ovo mjesto.
Dala mi je zadatak da svaku večer hranim mačke u polju.
Jedan se tjedan pretvorio u dva, dva tjedna u jedan mjesec.
I nikada nije došao kraj.
Još sam ovdje, nakon pet mjeseci.
Zdravo, Harry.
Dečko mi je sada u Ekvadoru.
Pridružit ću mu se na mjesec ili dva,
a onda ću se vratiti ovamo i vidjeti što nam život sprema.
To su mačke lutalice
o kojima se brinemo svaki dan, ujutro i navečer.
Sve su sterilizirane.
Mogu provesti 15, 30 minuta s njima.
Mijenjam vodu, hranim ih, provjeravam jesu li svi dobro,
a onda se družim s njima.
Znate da mačke vole jesti.
Kad smo počeli pomagati mačkama,
vidjeli smo da se sve više ljudi uključuje.
Veterinar je počeo kastrirati.
Mještani vide da s jako malo…
Kastracija i sterilizacija, jedan pošteni obrok na dan,
malo vode.
Čudesno je koliko to pomaže mačkama.
Dođite, maleni.
Susjedi ih grde
jer ne hrane mačke u vlastitom prostoru.
Stavili su hranu ovamo.
Jedu koliko god…
STANOVNICA SIROSA
…im damo.
Hranim ih svaki dan.
Počeli smo otvarati mačje kafiće na otoku
i kastrirati mačke koje žive u njima.
Moram reći da nas nitko ne financira.
Sami sve plaćamo. Nemamo više novca.
Potrošio sam 15 000 eura u ovih pet godina.
To je neslužbeno, naravno.
Sretni smo što imamo ljude poput veterinara Manolisa Vorrisisa
koji ulaže velike napore
da pomogne lutalicama da nađu sklonište.
-Kako ćemo dalje? -Vidjet ćemo, ne poznajem ovo područje.
Ali ako ih pozoveš, možda će doći.
-Dobro. -Flora je rekla da su mačke…
Znači, uhvati-kastriraj-vrati. Tako se službeno zove naš program.
Poanta je u tome da kontroliramo razmnožavanje mačaka.
Od deset mačaka neće nastati 50 mačaka.
Deset mačaka ostat će deset mačaka.
-Manose, trebaju li ti svi kavezi? -Ne znam.
Morat ćemo čekati deset minuta dok nam mačke ne dođu…
-OK. -Dok se ne opuste.
Hvatamo dečka.
Manos je veterinar kojeg smo upoznali
onog mjeseca kad smo stigli na otok prije deset godina.
Tada smo počeli kastrirati mačke,
što je rezultiralo velikom promjenom.
Problem je bio golem jer na otoku ima jako mnogo mačaka.
Odredimo vikend kad svi radimo.
Hvatamo mačke, steriliziramo ih i kastriramo.
Sljedeći dan ih puštamo.
Taj je program veoma naporan.
Dnevno nahranimo oko 100 mačaka.
Teško je prikupiti novac samo za hranu.
Moram kupiti ovo…
-Šest. -Ovih?
-Nema veze. -Da?
-Dobro. Znam. -Imamo ih šest.
Dobro.
Nakon deset godina shvaćam da ih ne mogu sve spasiti,
ali dajem sve od sebe.
Znam da tako pomažem.
Moramo održavati sklonište, brinuti se da je sve u redu,
plaćati struju, znate?
Zimi moramo ugrijati mačke.
To je golema odgovornost
zbog koje noću ne spavam.
Joan radi 16 sati dnevno, a ne dobije ni novčića.
Pobrinemo se za to da volonteri imaju kuću,
struju, auto, benzin
i dovoljno novca za jelo, da ne budu pod stresom.
Ali ovo nije mjesto
gdje si možete osigurati ranu mirovinu.
Nema toga kad se bavite životinjama,
osim ako ne poslujete malo sumnjivo.
Nosim gumene rukavice jer ovaj dečko kojeg smo pronašli
u jednoj od uličica možda ima gljivice u ušima.
To je veoma zarazna bolest.
Ima jaku gripu.
To mu se odražava u nosu i u ustima.
A muče ga i oči.
-Ima li već ime? -Razmišljamo o imenu Milo.
To bi bilo sjajno ime za njega.
Vrlo je zahvalan što smo ga spasili.
Spavao je cijelo popodne.
Počeli smo mu davati antibiotike i kapati mu oči.
Ostat će u ovoj sobi dok mu ne nađemo dom.
Nadam se da će to biti uskoro.
Imali smo veliku sreću s Bellom jer ima upit iz Ujedinjenog Kraljevstva.
Želimo da sigurno putuju pa ih uvijek šaljemo uz pratnju.
Trenutačno imamo sreću što imamo Lilu
koja je pravo otkriće.
To me usrećuje.
Tako osjećam da moj život ima svrhu.
Mislim da će biti sretna i ispunjena u toj kući.
Tako mi je drago zbog nje.
Prvi je korak odvesti je u Atenu.
Putujem brodom.
Mislim da je tako manje stresno.
A onda letimo za Pariz.
Zatim je vozim autom u UK.
Mislim da ću ostati bez suza jer je zaista volim.
Helen, samo smo ti htjeli zahvaliti
jer smo mislili da Belli nikada nećemo naći dom.
Rekli smo, kad budemo opet udomljavali,
želimo pružiti dom mački kojoj možda nije lako
pronaći nekoga tko će je prihvatiti.
Nema se tu što razmišljati. Treba dom.
Helen, želiš li je vidjeti?
Ovdje je iza nas. Da?
-Jasno, želim je vidjeti. -OK.
-Uživa u tome. -Da.
Voli kad je strka oko nje.
U tome je stvar. Ako voliš životinje, one ti to stostruko vraćaju.
Točno.
Bok, Bella.
Tužno je. Neke spasimo kad su mačići.
Povežete se s njima kad su tako sićušni.
Jako je tužno, ali uvijek čeka novi mačić.
Tako idemo dalje.
Flora?
-Zdravo. -Zdravo.
-Fofi će ostati vani? -Da, mislim da hoće.
Jako glasno mijauču.
Jako su gladni.
Flora hrani mačiće koje je netko našao u smeću.
Imali su deset dana.
Bili su jako maleni.
Otvorili su oči prije dva dana.
Da, vidim.
Što misliš o mačkama na Sirosu?
Mislim da će biti bolje.
Bilo je mnogo gore, nije bilo veterinara.
Nije bilo… Ni trgovine za kućne ljubimce.
Sad radimo s klinikom i imamo programe za kastraciju.
Sad radim s Manolisom,
s njegovim postajama za hranjenje i vrtom.
Dajemo im potpuno drugačiju sliku
o tome kakve su zapravo mačke.
Mnogo nam pomaže.
Ovaj je jako pospan.
Potpuno me hipnotizirao.
Hej! Bok, Milo.
Dođi, dušo. O, Bože.
Jedva si čekao da izađeš i vidiš svijet.
Hej.
Zdravo, Milo. O, da.
-Pogledaj ga. Ne. -Nećeš dugo ostati, zar ne?
Ali pogledaj ga. Čudesno napreduje.
O, moj Bože!
Da, za šest dana…
-Oči su mu normalne, zar ne? -To je velika promjena.
-Jao! -Stvarno velika.
Njegove su oči savršen primjer.
Izgledale su grozno kad smo ga našle.
Da mu nismo kapali oči, vjerojatno bi s vremenom oslijepio.
Dobio je i na težini.
Mislim da mu je najdraže u životu jesti.
Mogao bi jesti bez prestanka.
Da, tako si sretan dečko, Milo.
I ti si dobio upit za udomljavanje. Da, jesi.
-Što kažeš na to? -Kakav je to upit?
-Zapravo iz Nizozemske. -Dobro.
-Da. -Dobro.
Ta obitelj ima šestogodišnjaka.
-S takvim mačićem… -Pa… Da.
Bit će tako sretan.
Bit će dobar par jer je jako pitom.
Nisu sve mačke tako mazne u toj dobi
ako su tek došle s ulice.
Želiš li ići u Nizozemsku?
-Ondje imamo dom za tebe. -Da.
Već ideš.
„Stižem!”
Hej, Bella.
Teško se oprostiti,
ali znam da će dobiti ljubav, skrb i pažnju
o kojima nije mogla ni sanjati.
Bila je vrlo sramežljiva kad sam stigla. Ovih se mjeseci jako promijenila.
Ona je posebna mačka.
Među nama postoji nešto. Naravno, bit će mi teško bez nje.
Joan je katkada teško doći kad se treba rastati.
Ne možemo si pomoći, vežemo se za te mačke
jer ih ljubavlju vratimo u život.
To je naš zadatak.
Zadatak nam nije zadržati ih, nego im pomoći na njihovom putu.
Možete ih vidjeti.
Ne znam jeste li obišli otok.
Vidite da ima mnogo mačaka, a ljudi ih ne naganjaju.
Nekima se ovo možda ne sviđa, ali to je u redu.
Općenito, Siros je dobro mjesto za mačke.
Mislim da ovdje na Sirosu ne možemo živjeti bez mačaka.
Mačke su dio naše kulture.
ZNATIŽELJNA MAČKA
ŽIVIMO ZAJEDNO
Upravo nas ponosna životinja
povezuje s Majkom prirodom.
Kad vidite da su mačke sretne,
kada vidite vrtove koji su uređeni ovako kako jesu,
to je samo po sebi užitak.
Posvuda vlada tišina.
Hajde.
Mačke nam donose toliko sreće.
Njihova mala lica, svaka je svoj karakter.
Njihova energija ispunjava ovo mjesto životom i to je predivno.
Zaboravio sam ove stube, ljubavi.
-Do krova. -Dobro.
Šale se i kažu da je spašavanje mačaka slično mafiji.
Kad uđeš, nema izlaza.
Ovo je već deset godina napušteno ispod našeg vrta.
Koliko je sklonište udaljeno, deset metara?
To je naša idealna vizija
kako bi moglo izgledati selo, sklonište za mačke.
Čudno je što je ovdje i prodaje se.
Ove su najdovršenije, ove tri.
Bit će kuće za volontere, posjetitelje, pomagače.
Ono će biti centar za udomljavanje.
Od trenutka kad ih pokupimo, a bolesne su, nije im dobro,
za neke mislite da neće preživjeti,
a one se izvuku…
Izliječiti ih, voditi ih tim procesom,
gledati kako se otvaraju, vraćaju u život,
kao da vidite kako se u njih vraća život.
A onda im pronađemo dom
i vidimo fotografije iz novoga doma
gdje ih toliko vole,
gdje žive kako bi mačke trebale živjeti,
to je čudesno. Apsolutno čudesno.
AMBER GRACE U UJEDINJENOM KRALJEVSTVU
Imamo ideju o selu, skloništu za mačke,
ovdje na Sirosu, kako bi priroda procvala.
Ne više od 500 mačaka, Joan.
-Obećaj mi. Ne više… -Dobro.
-U redu, 1000, zar ne? Dobro. -Dobro, pošteno.
Bella živi sretno u Norfolku.
Ne zna kamo od ljubavi i igračaka.
Milo je stigao u Nizozemsku.
Oči su mu savršene
i voli se igrati sa svojim ljudskim bratom.
Prijevod titlova: Jelena Šestak