Det siges tit,
at japanerne betragter katte som særlige væsner.
"Maneki-neko", den vinkende kat, for eksempel,
betragtes som et godt tegn.
Jeg ved ikke, om man kan kalde dem åndernes budbringere,
men jeg tror bestemt, de appellerer til det japanske sind.
Personligt tror jeg,
de bærer "mystiske beskeder".
På et tidspunkt, hvor jeg virkelig kæmpede
og ikke kunne finde nogen svar,
gav beslutningen om at lave kattekunst mig evnen
til at gå ud over min fantasi
og åbnede mit liv for en ny verden af muligheder.
Det er utroligt, hvordan det gik.
Jeg havde aldrig drømt om, at jeg kunne blive så glad.
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Jeg blev altid meget optaget af ting som barn.
Jeg tror ikke, jeg var god til samarbejde.
De skulle virkelig stoppe mig, hvis jeg var halvt færdig med noget.
Da jeg gik i folkeskolen,
tegnede jeg engang en baggrund til et skoleteater.
Jeg blev så optaget af det, at jeg blev efter skole.
Jeg blev på skolen efter timerne for at fortsætte med at tegne.
Så meget elskede jeg at tegne.
Den kunstner, jeg beundrer mest, er Picasso.
Man kan sige, at teknisk set var han utroligt talentfuld.
Og selvom det måske lyder lidt kliché,
når folk spørger, hvad jeg kan lide ved Picasso,
siger jeg altid: "hans passion."
Wakuneco kommer fra de japanske ord "Waku," ramme og "Neco," kat.
Sammen betyder det "kat i en ramme".
Jeg fandt på mange idéer til, hvad det skulle hedde,
men jeg syntes, "Wakuneco" lød godt og var let at huske.
Jeg opdagede nålefiltning, da jeg forsøgte at lægge en nederdel op.
Jeg gik i en håndarbejdsbutik for at købe nogle materialer.
Sådan stødte jeg på det.
Jeg vidste ikke, hvor frit man kunne skabe kunst med det,
så det greb mig fra starten.
Jeg har tre katte, der hedder Shima, Fuku-chan og Guri,
og de er alle katte, jeg har reddet.
Når jeg føler mig udmattet,
heler deres tilstedeværelse mig.
Da jeg begyndte på nålefiltning, var jeg allerede vild med dem.
Jeg havde altid tegnet billeder,
også mange portrætter,
og jeg tænkte: "Hvad med at lave filtskulpturer af dem?"
Sådan begyndte jeg at designe 3D-portrætter.
Det er et billede af Miyu, en ensfarvet russian blue.
Katten er i live, ikke?
Så din kreative proces bliver lidt anderledes end normalt.
Hvordan gør du det?
Jeg mødte Sachi fra Wakuneco, da jeg drev min egen YouTube-kanal.
Jeg viste folk, hvordan man laver sit eget videoindhold.
Da sendte Sachi mig nogle videoer og spurgte, om jeg var interesseret
i at filme noget af hendes indhold.
Da jeg så hende arbejde, tænkte jeg:
"Det er fedt. Verden skal se det."
Denne vej?
-Ja, det er godt. -Okay.
Den første video, vi lavede, fik over 1.000.000 visninger på YouTube.
Så indså vi, at vi havde fat i noget. Vi mente, vi havde et godt produkt.
Antallet af visninger steg støt derefter,
og jeg fik flere anmodninger om at indramme folks katte,
før jeg nåede så langt som nu.
Indtil for nylig havde jeg mest lavet katte, der er døde og i himlen.
Men ved denne lejlighed
skal jeg møde den kat, jeg skal designe.
Selvfølgelig glæder jeg mig til at møde ejeren,
men at møde Miyu og finde ud af, hvilken slags kat hun er,
er endnu mere spændende.
Miyu bor hos mig.
Det er ligesom at have et barn og en søskende,
men også ligesom at have en ven.
Nogle gange bliver hun kærlig, lidt ligesom en elsker.
Det er et sjovt forhold, vi har.
Ærligt talt
var min familie ikke god til dyr,
og vi måtte ikke have kæledyr.
Da jeg flyttede hjemmefra og kom på universitetet,
bød jeg Miyu velkommen.
Vi har været uadskillelige lige siden.
-Jeg er fra Wakuneco. -Hej. Rart at møde dig.
I lige måde.
Sikken dejlig dag. Tak, fordi du kom.
Miyu er så sød.
Vi så på YouTube og de sociale medier,
at Sachi lavede et fantastisk kunstværk.
I den video, vi så, satte hun knurhår på,
og i den scene brugte hun kattens knurhår.
Man kan se, hvor højt hun elsker de katte, hun bruger som modeller,
så vi tænkte, at Wakuneco skulle lave et af Miyu.
Hun sagde, du er sød. Rart, ikke?
Jeg bliver helt rørt.
Hun er så sød.
Miyu er ti år nu, og hun bliver snart 11.
Hun bliver ikke yngre, så hvem ved, hvornår hun forlader os.
Bare tanken gør os kede af det.
Er du model nu, Miyu?
Så sød.
Da billedet skal være hos os, mens Miyu stadig er her,
kan tanken om, at Miyus ånd kan gå
ind i kunstværket, efter hun er væk,
på en måde lindre min angst over, at hun forlader os.
Må jeg tjekke farven?
Jeg har samlet pelsen, fra hun blev børstet.
Jeg har en kugle af det.
Fantastisk.
-Det er meget nyttigt, tak. -Er det? Det er godt.
Er hun altid så rolig?
Hun har altid været en ret rolig kat, ja.
Hvis I skulle vælge en farve til hendes øjne,
hvilken farve ville I så sige
hendes øjne er?
Jeg tror, de er gulgrønne.
Gulgrønne.
Jeg synes, at ejerens tanker
er meget vigtige for dette arbejde.
Så jeg stiller ejeren eller ejerne
mange spørgsmål om katten.
Jeg kombinerer det, jeg har hørt, med mine direkte indtryk
fra mødet for at skabe det endelige værk.
Det er et billede, jeg tog i dag.
Jeg udjævner farven til en neutral tone og printer det billede.
Det er nemt at begå en fejl med farven i værket.
Der er grå farver, der er rødlige og grå farver, der er lidt blå,
så det er vigtigt, at jeg refererer til de billeder
for at se, hvilken farve der passer bedst.
Jeg beundrer faktisk kunstnere meget,
der kan udtrykke sig på en abstrakt måde.
Picasso, for eksempel, var meget dygtig
til at skabe et helt univers ud af ingenting.
Desværre er jeg ikke god til det.
Alt, jeg skaber, er altid konkret.
Jeg havde ærlig talt et stort kompleks, fordi min kunst er konkret.
Ja. Tak.
Jeg ved det godt.
Jeg kan ikke se.
Okay.
Miyu, som er model for dette billede,
har pels i én farve uden gradationer.
Som du kan forestille dig, er pels med komplicerede gradationer
meget sværere at replikere.
Faktisk er pels i en enkel farve ret svær at gengive.
Hvis man kun bruger en grå nuance, ligner det en bamse.
Så man skal passe på med kun at bruge en enkelt nuance.
Man skal afveje gradationerne,
hvilket er vigtigt.
-Jeg tror, den her. -Okay.
-Jeg har set dine videoer på nettet. -Har du virkelig?
Jeg så den, hvor du lavede øjnene, og jeg var vildt imponeret.
Virkelig? Så vidste du, hvem jeg var? Det er fantastisk!
Jeg ser frem til at se din næste YouTube-video.
-Tak. -Tak.
Jeg mødte Sachi fra Wakuneco
på en kunstskole, hvor vi begge arbejdede.
Jeg blev bedt om at lave rammerne til hendes kunst.
Dengang vidste jeg ikke meget om hendes 3D-kunst.
Hun arbejdede mest med tegninger.
Men det lød interessant, så jeg tænkte, jeg ville påtage mig det.
Hej, Tada.
-Hej. -Hejsa.
-Det er længe siden. -Ja.
Det var svært at lave den så stor.
Jeg tænkte, det var bedre ikke at lave rammen så stor.
Bredden på den ramme,
du lavede til mig sidst, var perfekt,
men den var måske lidt tyk.
Jeg tænkte, at tykkelsen måske
kunne være den samme som bredden.
Et sted mellem den her og den måske?
Uden at gå på kompromis med den idé, jeg har tænkt mig,
men som komplementerer den.
Sachi tøver ikke med at fortælle mig, hvad hun kan lide,
og hun har en klar vision,
hvilket gør mit job meget nemmere.
Mine kunstværker begynder altid som en stencil
af den kat, der er modellen.
Jeg tegner kattens ansigt omhyggeligt,
så det passer til min vision fra starten.
Hvis ens vision ikke er klar fra starten,
og man når midtvejs i processen
og indser, at man har begået en fejl,
så er det meget kompliceret at korrigere.
Så det er meget vigtigt at udføre dette arbejde omhyggeligt.
Det vigtigste ved resultatet er,
at værket ligner kattemodellen.
Jeg tilføjer også mit personlige præg af charme, som jeg ser det,
til en elsket kat,
som allerede er den sødeste i verden for ejeren.
Gu-chan.
Du er så kær.
Hvad går du og tænker på?
Soler du dig nu?
Hallo.
Kan du se parken foran dig?
Tak for, at du kom.
-Det er fantastisk. -Ja, ikke?
-Skal vi tage et billede? -Okay.
Vent lige.
Det er godt.
På universitetet var det vist til kunstundervisning,
at lektoren spurgte os, om vi ønskede os noget.
Og alle sagde ferier og møder med berømtheder.
Men Sachi sagde: "Jeg vil have talent."
Og så tænkte jeg også: "Hun er lidt anderledes."
På en god måde, selvfølgelig.
Hun sigter højt.
Det tænkte jeg, da vi læste.
Mine følgere er 80 % kvinder.
Jeg er meget glad for at have dem,
men jeg tror, kvinder kan lide min kunst, fordi den er i dukkekategorien.
Jeg tror ikke, fyre ved, hvad de skal synes om den.
Jeg tænker tit, at hvis jeg kunne nå ud over tanken om at lave dukker
og gå mere i retning af skulptur eller kunst,
så ville det være godt.
Når du er tilfreds med det, du har opnået med Wakuneco,
så finder du nok en ny retning. Det bliver ikke kun katte for evigt.
Jeg tror, du kan gå tilbage til 2D-kunst.
Du er jo så god til at tegne.
Ja, men for at være ærlig,
tror jeg ikke, at gode tegneegenskaber betyder meget for tiden.
Jeg smed næsten alle mine tegninger ud.
Da jeg plejede at tegne,
syntes jeg, mine tegninger var meget kedelige.
Jeg følte, jeg var i en mørk tunnel, og jeg ville være strandet der for evigt.
Jeg kunne ikke se en udvej.
Men jeg havde stadig lidenskab.
Jeg vidste bare ikke,
hvordan jeg skulle håndtere mine følelser dengang.
Det er så smukt.
Fantastisk.
Før jeg åbnede Wakuneco, ville jeg blive professionel fotograf.
Så jeg tog billeder af landskaber.
Det er så svært at fotografere noget med rigtig karakter.
I landskabsfotografering
har man tit ti forskellige motiver i samme billede,
men medmindre hvert foto viser individualitet, har ingen af dem karakter.
Jeg har rejst rundt i hele Japan
med mit kamera og har taget billeder.
Jeg tog en tur på seks timer hver vej
for at fotografere en bjergflod engang.
Som altid var jeg i tvivl om, hvordan jeg bedst tog billedet.
Et enkelt værk tager mig nogle måneder at fuldføre.
Da jeg begyndte på nålefiltning,
konkluderede jeg, at den sværeste del af katten at få rigtig var ørerne.
Det er utroligt svært at få dem til at se tynde ud.
Men det er også en del af det, der gør dem så kære.
Så jeg synes, det er vigtigt, at jeg ikke sløser med dem,
og at jeg rammer plet.
Det svære ved at bygge basen er at sikre,
at formen ikke forværres,
som tiden går.
Når jeg tror, ejeren vil beholde det i mange år,
gør jeg mit yderste for at give dem mit bedste arbejde.
Problemet med øjnene er,
at selvom de har samme farve som motivet,
kan de stadig ikke formidle personligheden.
Det er en underlig ting at huske på, men det også interessant.
Jeg prøver altid at give det indtryk,
at man kigger ind i sin elskedes øjne.
Det handler ikke altid om at skabe en tro gengivelse af farven,
men at formidle mit eget indtryk af, hvordan øjet ser ud.
Når man skaber pelsens farve…
Hvis ser man godt efter,
er hårene lyse i bunden, og spidserne er mørke.
Et dyrs pels kan have al den variation.
Så for at vise glansen i Miyus pels
er enderne lavet lysere, og når man går ind i midten,
kan man se en lidt mørkere farve, som kommer naturligt i gennem.
Der var meget at overveje, da jeg arbejdede på dette værk,
men jeg brugte især meget tid på hendes øjne.
Jeg fik den til at ligne en russian blue relativt hurtigt,
men jeg kæmpede med at få hende til
at ligne en russian blue og også få Miyus personlighed frem.
Det var det mest udfordrende element ved dette projekt.
Jeg måtte virkelig tænke meget over det.
-Hej. -Hej.
-Tak for i dag. -I lige måde.
Du sendte mig knurhårene forleden dag.
Der var ni i alt, ikke?
Hvis der var ti af dem, ville det se pænt og balanceret ud.
Jeg tror bare, vi bruger de ni, du sendte mig,
og venter på, hun mister et knurhår til,
før jeg tilføjer det.
Det ser nok bedre ud.
Jeg er så glad for, at vi kan beholde Miyus knurhår for evigt.
Faktisk…
Jeg har Miyu lige her hos mig.
Jeg har ikke set ansigtet endnu,
men jeg føler, at Miyu faktisk bor hos dig.
Jeg gør alt for at skabe Miyu,
og jeg glæder mig til at levere det til jer.
Vi glæder os også til det.
Mange tak for jeres tid.
-Tak. -Vi ses snart.
Jeg føler,
at jeg endelig er blevet opdaget.
Det, jeg er mest forsigtig med, når jeg skaber et Wakuneco-værk,
er, at selvom det var mit sidste værk,
fortryder jeg intet.
For indtil nu…
Når jeg har prøvet at blive til noget,
har jeg lagt hjerte og sjæl i det.
Jeg har haft meget modgang
i mine bestræbelser på at lave det, jeg ville.
Jeg ville blive maler på et tidspunkt,
og så ville jeg blive fotograf.
Uanset hvor meget jeg prøvede dengang, blev jeg ikke bemærket.
Med Wakuneco nu
kan mange se mit arbejde og bede mig om at lave disse portrætter til dem.
Det er et sandt mirakel.
Mit portræt af Miyu
er måske ikke perfekt,
men jeg lagde hjertet i arbejdet.
Og jeg håber, det vil glæde Miyus ejere.
Jeg havde svært ved at sove i nat.
Jeg lavede de sidste forberedelser.
Jeg spurgte mig selv, om det var så godt som muligt.
Og så var det pludselig lyst, og jeg tog af sted.
Hej!
-Hej. -Godt at se dig igen.
-Tak for, at jeg måtte komme. -Tak for, at du kom.
Tak for, at du kom.
Det er jeres Wakuneco-værk.
Værsgo. Se på det.
Må jeg?
Jeg er lidt nervøs.
Nu sker det.
Miyu er her.
Miyu, vil du kigge med?
Jeg er glad for at se hende.
Så går det løs. Tre, to, en.
Fantastisk!
Øjnene er perfekte.
Hvor vidunderligt.
Jeg er så glad.
Jeg er målløs.
Jeg er så glad.
-Knurhårene er også søde. -Ja, det er de.
Lad være, Miyu.
Sig tak til den søde dame.
Miyu, du er så sød.
Jeg er chokeret. Den ser levende ud. Øjnene er smukke.
Det er jeg glad for at høre.
Jeg tror virkelig, at Wakuneco reddede mig.
Den del af mig, som jeg engang anså som et kompleks,
viste sig at være mit største aktiv.
Jeg havde bare ikke indset det.
Det var ikke, før jeg gjorde det til virkelighed,
og at jeg accepterede de dele af mig selv,
som jeg så som negative sider,
og besluttede mig til at bruge dem til fulde
og blev lidenskabelig omkring det, jeg laver,
at alle de tvivl begyndte at falme.
"Yoko, Chihiro,
tak for, at I gav mig denne vidunderlige opgave.
Jeg forventer kun at skabe nogle få af disse Wakuneco i mit liv,
men jeg er glad for, at jeg mødte jer begge to.
Jeg håber, at mit Wakuneco-portræt af Miyu giver jer glæde,
og at I kan nyde Miyus selskab mange år fremover.
Kærlig hilsen Sachi fra Wakuneco."
Hvis nogen spurgte, om jeg kan lide mig selv, ville jeg nu sige,
uden forbehold: "Ja, det kan jeg!"
Tekster af: Pernille G. Levine